Справа № 203/6051/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 25.11.1999 року померла її бабуся ОСОБА_6, якій на праві власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилась спадщина за законом та єдиним спадкоємцем першої черги була ОСОБА_7, яка за життя не скористалась своїм право на прийняття спадщини, адже фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном, не подавала до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. 14.05.2008 року ОСОБА_7 померла. В травні 2015 року вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після своєї бабусі. Однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки на момент відкриття спадщини відповідно до положень ЦК УРСР, вона, як онука померлої, не входила до кола спадкоємців за законом. В звязку з цим та посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_6 з листопада 1999 року вона постійно, безперервно та добросовісно користується майном, 1/3 частиною квартири, здійснює її утримання та ремонт, позивачка на підставі ст.344 ЦК України просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка позов підтримали та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній в повному обсязі.

Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та неправильне обрання позивачкою способу захисту порушеного права.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову не заперечували.

Третя особа в судове засідання не зявилась. В наданій заяві просила провести розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, не заперечувалось сторонами та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_6 є бабусею позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_6 та матірю позивачки.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого ЖКК «Дніпросельбуд» 18.08.1994 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ №473755, повторно виданого 02.08.2012 року, ОСОБА_6 померла 25.11.1999 року.

Після смерті останньої відкрилась спадщина на належну їй частку квартири АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складала. А ОСОБА_7, як спадкоємець за законом першої черги, у відповідності до положень ст.549 діючого на той час ЦК УРСР спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняла, оскільки у встановлений шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори відповідну заяву та фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном.

14.05.2008 року ОСОБА_7 померла.

В подальшому позивачкою до Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлої бабусі ОСОБА_6 Однак, листом нотаріуса від 09.04.2013 року, ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_6, з посиланням на те, що згідно діючого на час відкриття спадщини ЦК УРСР вона, як онука померлої, не відносилась до спадкоємців за законом.

Посилаючись на те, з листопада 1999 року вона фактично вступила в управління та володіння 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6, з цього часу постійно, безперервно та добросовісно володіє цим майном, утримує останнє, позивачка на підставі ст.344 ЦК України просила визнати за нею право власності на зазначену 1/3 частину квартири за набувальною давністю.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України, що набув чинності з 01.01.2004 року, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до розяснень наданих в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК).

Отже, відповідно до ст.344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.555 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_6 спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (ст.ст.528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Як встановлено судом та вбачається з викладених в позовній заяві обставин та пояснень позивачки в судовому засіданні, останній було відомо, що після смерті ОСОБА_6 спадщину у вигляді належної померлій частини квартири АДРЕСА_1 єдиний спадкоємець за законом ОСОБА_7 в передбаченому законом порядку не прийняла. В звязку з чим, остання в силу ч.1 ст.555 ЦК УРСР перейшла до держави.

А тому, суд вважає, що позивачкою не доведено факту добросовісності заволодіння нею спірним майном, що є однією із умов для задоволення позову з підстав, передбачених ст.344 ЦК України, оскільки їй було відомо, що володіє чужим майном.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_8 не грунтуються на законі та в задоволенні позову останній слід відмовити повністю.

В звязку з відмовою в задоволенні позову, сплачений позивачкою при подачі позову судовий збір слід віднести на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.549,555 ЦК УРСР, ст.344 ЦК України, ст.ст.10,11,31,36,58-61,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак