Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк», за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі − ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1701/0508/88-059 від 16 травня 2008 року в сумі 752 058 грн 49 коп., з яких: 641 629 грн 07 коп. − тіло кредиту; 110 429 грн 42 коп. − відсотки; на підставі іпотечного договору № 1701/0508/88-059-Z-1 від 16 травня 2008 року звернуто стягнення на належний відповідачам: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 предмет іпотеки − трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,4 кв. м, житловою площею 39, 4 кв. м, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 2007 року, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської Ради згідно з наказом від 19 жовтня 2007 року № 489 та зареєстрованого 22 жовтня 2007 року в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 20721562, належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності (по 1/4 частки кожному).

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,4 кв. м, житловою площею 39, 4 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року рішення місцевого суду скасовано частково, позов задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року частково змінено, викладено абзац другий його резолютивної частини у такій редакції:

«В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1701/0508/88-059 від 16 травня 2008 року в сумі 752 058 грн 49 коп., з яких: 641 629 грн 07 коп. − тіло кредиту; 110 429 грн 42 коп. − відсотки; на підставі іпотечного договору № 1701/0508/88-059-Z-1 від 16 травня 2008 року звернути стягнення на належний відповідачам: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 предмет іпотеки − трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,4 кв. м, житловою площею 39,4 кв. м, вартістю 505 204 грн, яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 2007 року, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської Ради згідно із наказом № 489 від 19 жовтня 2007 року та зареєстрованого 22 жовтня 2007 року в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 20721562, належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності (по 1/4 частки кожному)».

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цілому зазначеним нормам процесуального права не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки утворилась заборгованість за кредитним договором, а тому наявні підстави, передбачені Законом України «Про іпотеку», для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що оскільки позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність банку в рахунок виконання основного зобов'язання (кредитного договору № 1701/0508/88-059 від 16 травня 2008 року), місцевий суд, правильно задовольняючи такий позов, відповідно до правил ст. 37 Закону України «Про іпотеку», роз'яснення п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», проте зобов'язаний був у резолютивній частині ухваленого рішення зазначити, не лише в рахунок погашення якої суми заборгованості за кредитним договором здійснюється це стягнення, а й указати вартість самого предмета іпотеки, який за рішенням суду переходить у власність позивача з метою виконання основного (забезпеченого) зобов'язання.

Крім того, апеляційний суд застосував до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі − ПАТ «Сведбанк»), і ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1701/0508/88-059, за яким позичальник отримала в банку кредит у розмірі 47 000 доларів США під 11,9 % річних терміном до 15 травня 2018 року. В подальшому сторонами цей договір було частково змінено, зокрема, річна відсоткова ставка була збільшена до 14,4 % (а. с. 4−10, 13).

16 травня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором банк і ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 уклали іпотечний договір № 1701/0508/88-059-Z-1, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності (по 1/4 частки кожному) трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,4 кв. м, житловою площею 39,4 кв. м (а. с. 11−12).

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» уклали між собою договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема за кредитним та іпотечним договорами № 1701/0508/88-059 та № 1701/0508/88-059-Z-1 від 16 травня 2008 року, що були укладені між ВАТ «Сведбанк» і відповідачами (а. с. 29−31, 128−129).

Станом на 28 липня 2015 року ОСОБА_6 допущено кредитну заборгованість за кредитним договором № 1701/0508/88-059 від 16 травня 2008 року у сумі 34 087, 98 доларів США, що за курсом НБУ склало 752 058 грн 49 коп., з яких: 29 082, 63 доларів США або 641 629 грн 07 коп. − заборгованість за тілом кредиту та 5 005, 35 доларів США або 110 429 грн 42 коп. − заборгованість за відсотками (а. с. 14).

Зі звіту про оцінку предмета іпотеки від 22 вересня 2015 року, наданого суду позивачем, вбачається, що ринкова вартість іпотечної квартири відповідачів становить 505 204 грн (а. с. 74−126).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Окрім того, суди попередніх інстанцій, звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, не прийняли до уваги умови договору іпотеки від 16 травня 2008 року № 1701/0508/88-059-Z-1, укладеного між банком і ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а саме пункт 12.3.1, який передбачає прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання. Окрім того, пунктом 12.2 передбачено, що зазначений іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судами попередніх інстанцій не встановлено наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 1851цс15.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова