Справа № 539/1042/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі Ануфрієвій Н.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубнах справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивує позов тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 14.12.2007 року ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 9 285,8 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,12 % на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідач не виконав належним чином свої обовязки за кредитним договором, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 25.03.2016 року утворилась заборгованість в сумі 43 193,53 дол. США, до складу якої входять 7 484,42 дол. США заборгованості за кредитом, 2 119,06 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 132 дол. США - заборгованість за комісією, 32 458,05 дол. США заборгованість за пенею. Від цієї суми слід відняти суму заборгованості за кредитом, яка була стягнута за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 року та судового наказу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.10.2008 року в сумі 27 584,97 дол. США.

Прохає стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 15 608,56 дол. США.

Представник позивача за довіреністю заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вказав, що кредит брав на купівлю автомобіля. Після повторної аварії авто позивач передав автомобіль банку в рахунок погашення кредиту, а тому заборгованість у нього відсутня. Крім того, позивач заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали між собою кредитний договір № PLL0FW36780138 від 14.12.2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,12 % на рік на суму заборгованості. Кінцевий термін повернення 13.12.2012 року.

Відповідач не виконав належним чином свої обовязки за кредитним договором, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 25.03.2016 року нараховано заборгованість в сумі 43 193,53 дол. США, до складу якої входять 7 484,42 дол. США заборгованості за кредитом, 2 119,06 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 132 дол. США - заборгованість за комісією, 32 458,05 дол. США заборгованість за пенею.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 року та судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.10.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто 27 584,97 дол. США за вказаним кредитним договором.

Відтак, сума заборгованості складає 43 193,53 дол. США - 27 584,97 дол. США = 15 608,56 дол. США.

Дослідивши зміст вказаної заборгованості з урахуванням сум стягнутих за попередніми судовими рішеннями слід дійти висновку, що вона складається з заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, заборгованості по сплаті комісії та пені. Основна сума боргу повністю стягнута попередніми рішеннями.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення.

У Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року викладена правова позиція (справа № 6-1206цс15), у якій Верховний Суд України, зазначив, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, заборгованості по сплаті комісії та пені є обґрунтованими.

Однак, в ході розгляду справи відповідач заявив клопотання про застосування стоків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року (справа № 6-249цс15) викладена правова позиція у якій зазначено, що за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як уже зазначалося, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 року та судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.10.2008 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Оскільки на даний час зобовязання за кредитом не виконано (рішення суду не виконано), а порушення прав кредитора має триваючий характер, з відповідача слід стягнути заборгованість за процентами та комісією в межах трирічного строку позовної давності, а пені річного строку позовної давності, а саме з 11.04.2013 року (до суду позивач звернувся 11.04.2016 року) та 11.04.2015 року відповідно по 25.03.2016 року (дата на яку позивач просить стягнути заборгованість).

Однак, дослідивши розрахунок, наданий позивачем, суд встановив, що з 11.04.2013 року по 25.03.2016 року відповідачу не нараховувалась заборгованість за відсотками та комісією.

Відтак, суд приходить до висновку, що в межах трирічного строку позовної давності у позивача відсутня заборгованість за відсотками та комісією, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення пені, то відповідно до відповідно до п.4.1. кредитного договору у разі порушення позичальником будь-яких зобовязань, передбачених пп.2.2.2., 2.2.3., 7.5. цього договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплачувати банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочення.

За таких обставин, сума пені складає 99 131 грн 50 коп. (7 484,42 дол. США х 0,15 % х 348 днів х 25,373655 (курс долара на день вирішення спору)).

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Сума судового збору підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст.526, 527, 530, 612, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 99131 гривню 50 копійок заборгованості станом на 25.03.2016 року за кредитним договором № PLL0FW36780138 від 14.12.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 1869 грн. 16 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_2 В. М.