20.04.2016 Єдиний унікальний № 371/172/16-ц
Провадження № 2/371/174/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Миронівка
Миронівський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Капшук Л.О.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
з секретарем Січкаренко Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 08 вересня 2006 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
У судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав, пояснив, що позов вважає необґрунтованим у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Останнє погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором мало місце 13 липня 2007 року. З цього часу ним жодних коштів на погашення кредитної заборгованості сплачено не було. Зарахування коштів як погашення заборгованості за кредитом 04.09.2014, 28.04.2015, 15.06.2015, 17.11.2015 та 18.11.2015 було здійснено поза його волею та відомом. У серпні 2014 року Збройними Силами України відповідача було мобілізовано для участі в антитерористичній операції на сході України, демобілізований він був у листопаді 2015 року і в даний час перебуває у військовому шпиталі. Ним отримувалось грошове забезпечення через інший рахунок позивача, який ніяк не пов`язаний із кредитним рахунком, і позивачем безпідставно здійснено списання коштів з такого рахунку в рахунок погашення заборгованості за кредитом, який давно припинив свою чинність.
Укладений відповідачем 08 вересня 2006 року договір діяв до останнього дня місяця й року, вказаних на лицьовому боці виданої йому платіжної картки № НОМЕР_1 , тобто до 31 серпня 2009 року. За таких обставин договір припинив свою чинність з вказаної дати, саме з цього моменту почав свій відлік трирічний строк позовної давності, який позивачем безпідставно пропущено. Жодних дій з боку відповідача, які б могли свідчити про визнання ним боргу вчинено не було. Списання коштів з іншого рахунку відповідача, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк», без його відому і волевиявлення вже після припинення дії договору і збігу позовної давності не може свідчити про виконання ним зобов`язань за договором від 08 вересня 2006 року. Просив суд застосувати позовну давність до всіх вимог позивача і відмовити в задоволенні позову з даної підстави.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 08 вересня 2006 року для отримання платіжної картки відповідач заповнив заяву, в якій зазначив персональні дані, підтвердив факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. В заяві зазначив про намір отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна». За змістом заяви розмір бажаного кредитного ліміту склав 250 гривень, базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору склала 3 відсотки в місяць із розрахунку 360 днів, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти. У графі «відмітки банку» зазначено номер картки, виданої позичальнику, № НОМЕР_1 .
Фактично 08 вересня 2016 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, який складається з заяви, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку.
При укладенні договору сторони керувались правилами частини 1 статті 634 ЦК України, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Сторони передбачили порядок встановлення і зміну кредитного ліміту, порядок та умови погашення кредиту, строк дії договору.
Згідно пункту 3.3 Умов і правил надання банківських послуг відповідач надав згоду на встановлення і зміну кредитного ліміту за рішенням банку.
Відповідно до пунктів 6.5 та 6.6. Умов і правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, та у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплатити винагороди банку.
Встановлено, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками.
Розрахунки позивача підтверджені розрахунком заборгованості, доданим до матеріалів справи.
Таким чином, відповідач допустив неналежне виконання умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.
Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень та 5 % від суми позову.
Позивачем в якості наслідків порушення зобов`язання у відповідності до даного пункту кредитного договору було нараховано штраф в розмірі 500 гривень фіксована частина, та 876,75 грн. процентна складова.
Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитом слідує, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором здійснено відповідачем 13 липня 2007 року.
У розрахунку зазначено про зарахування коштів як погашення заборгованості за кредитом 04.09.2014, 28.04.2015,15.06.2015, 17.11.2015 та 18.11.2015.
Встановлено, що відповідач 04 серпня 2014 року призваний по мобілізації в особливий період на військову службу до Збройних Сил України та направлений для проходження військової служби. Демобілізований він був 03 листопада 2015 року. В даний час перебуває у військовому шпиталі. Вказані обставини підтверджені наданими представником відповідача довідкою Миронівського районного військового комісаріату № 15 від 03 лютого 2016 року, довідкою Київського міського клінічного шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної війни № 1384 від 17 березня 2016 року.
З наданої позивачем виписки руху грошових коштів по рахунку за період з 27 жовтня 2006 року по 15 квітня 2016 року вбачається, що 04.09.2014, 28.04.2015, 15.06.2015, 17.11.2015 та 18.11.2015 мало місце автоматичне погашення кредитної заборгованості шляхом перерахування коштів з інших карт.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14.
Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).
Договором, укладеним з відповідачем, установлено щомісячні платежі за погашення відсотків по кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту (пункт 5.4. Умов та Правил надання банківських послуг).
Питання щодо застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням зазначених вище обставин, підлягає з`ясуванню, оскільки представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності.
Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.
Отже, договором, укладеним з відповідачем, установлено щомісячні платежі за погашення відсотків по кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.
Дій, які б могли свідчити про визнання відповідачем боргу, ним вчинено не було. Списання коштів 04.09.2014, 28.04.2015, 15.06.2015, 17.11.2015 та 18.11.2015 з іншого рахунку, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк», без відому відповідача та його волевиявлення після припинення дії договору, не свідчить про вчинення відповідачем таких дій.
Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.
Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.
Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов`язань за укладеним договором не виконав.
Автоматичне продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.
З урахуванням цих обставин та факту пред`явлення ПАТ КБ ПриватБанк позову тільки у лютому 2016 року, строк позовної давності сплив.
Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, дійсно належить йому, як правонаступнику особи, що уклала кредитний договір з відповідачем, це право було порушене відповідачем, з моменту, коли позивачу стало відомо про порушення його права і до моменту звернення з позовом, ним було пропущено строк позовної давності, стороною у спорі до винесення рішення заявлено про застосування позовної давності.
Встановлено, що строк позовної давності позивачем пропущено без поважних причин, тому суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності.
Згідно правил статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.
Згідно з положеннями ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 поніс судові витрати на правову допомогу адвоката згідно договору про надання правової допомоги у цивільній справі від 16 березня 2016 року в сумі 3400 грн. Даний факт підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 17 від 18 березня 2016 року.
Розмір розрахованих адвокатом за надання правової допомоги за договором коштів суд вважає завищеним з огляду на зміст письмових заперечень (а.с. 35), виготовлених на підставі договору та кількості часу, витраченого на їх підготовку.
Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Розмір витрат на правову допомогу дещо перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI.
Суд вважає, що на підготовку письмових заперечень адвокат витратив не більше двох з половиною годин робочого часу і ця робота підлягає оплаті в розмірі 1400 грн.
Загальний розмір витрат, понесених відповідачем судом розрахований в розмірі 550 + 550 +1400 = 2500 грн.
Вказані витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, ст. ст. 253, 256-258, 266, 267, 526, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 61, 64, 79, 84, 88, 179, 208, 209, 212 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.
Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 2500 гривень.
Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис Л.О. Капшук
Згідно з оригіналом
Суддя Л.О. Капшук