АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4297/16 Головуючий 1 інст. Боговський Д.Є.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 25 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8В_0709/49/07-С, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 46200,00 доларів США з розрахунку 15% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 липня 2007 року до 10 липня 2017 року.

20 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останній набув статус нового кредитора.

Зазначив, що з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором 25 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0709/49/І1/07-С, предметом якого є квартира № 9, що знаходиться у будинку № 136-А по проспекту Героїв Сталінграду у м. Харкові, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Вказав, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору.

У звязку з чим, станом на 23 жовтня 2014 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 748362,34 грн., з яких тіло кредиту 406895,27 грн., відсотки 341467,07 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 8В_0709/49/07-С від 25 липня 2007 року у розмірі 748362,34 грн., з яких тіло кредиту 406895,27 грн., відсотки 341467,07 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8В_0709/49/07-С від 25 липня 2007 року, що складає 748362,34 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2, а саме нерухоме майно квартиру № 9, що знаходиться у будинку № 136-А по пр. Героїв Сталінграду у м. Харкові, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження; стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року, в якому ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 червня 2016 року виправлено описку, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 8В_0709/49/07-С від 25 липня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1, в розмірі 748362,34 грн. та судовий збір в сумі 3654,00 грн., а всього 752016,34 грн., в іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення змінити, задовольнивши позовні вимоги банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8В_0709/49/07-С від 25 липня 2007 року, що складає 748362,34 грн., а саме на нерухоме майно квартиру № 9, що знаходиться у будинку № 136-А по проспекту Героїв Сталінграду у м. Харкові, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження; стягнути солідарно з відповідачів на користь банку витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги.

Зазначив, що після відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скаржник позбавлений в майбутньому (в період дії мораторію та після закінчення його дії) звернутися до суду з даними вимогами, тому доречним буде задовольнити законні права банку, а вже потім вирішити питання повязані із зазначенням порядку і строку виконання рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду в оскаржуваній частині скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2016 року звернення стягнення на предмет іпотеки неможливо та іпотечна квартира є єдиним житлом у ОСОБА_2

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з метою забезпечення виконання за кредитним договором № 8В_0709/49/07-С між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0709/49/І1/07-С, предметом якого є квартира № 9, що знаходиться у будинку № 136-А по проспекту Героїв Сталінграду у м. Харкові, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,8 кв. м., житловою площею 30,1 кв. м. та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Доказів того, що іншого нерухомого майна у ОСОБА_2 немає матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054, 1055, 1056 - 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позичальник зобов'язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором.

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитним договором не погашено.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями та пунктом 4 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашено, кредитор має право задовольнити свої позовні вимоги і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв.метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягнути (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотедавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року (справа №6-44цс15); 27 травня 2015 року (справа №6-57цс15);27 травня 2015 року (справа №6-58цс15); 10 червня 2015 року (справа №6-333цс15).

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає зазначеним вимогам матеріального та процесуального закону, тому підлягає скасуванню в цій частині.

Оскільки банк оскаржував рішення суду тільки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України в іншій частині рішення суду не переглядалося.

Питання щодо стягнення судового збору вирішується відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року та підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави в розмірі 4019, 40 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8В_0709/49/07-С від 25 липня 2007 року, що становить 748362,34 грн. та складається з тіла кредиту в сумі 406895,27 грн., відсотків в сумі 341467,07 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 0709/49/І1/07-С від 25 липня 2007 року, а саме на квартиру № 9, що знаходиться у будинку № 136-А по проспекту Героїв Сталінграду у місті Харкові, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,8 кв. м., житловою площею 30,1 кв. м. та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 1998 року шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 4019, 40 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії