Справа № 212/2353/16-ц
У х в а л а

28 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_2, поданою адвокатом ОСОБА_3, який діє в її інтересах за договором про надання правової допомоги, до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2016 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява, яка ухвалою судді від 21 квітня 2016 року залишена без руху у звязку з її невідповідністю вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме: не визначено ціни позову щодо майна, яке підлягає поділу, не сплачено судовий збір за подання позовної заяви та невірно зазначено імя позивача.

Копію ухвали отримано представником позивача 25 квітня 2016 року й 26 квітня 2016 року на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду надано уточнену позовну заяву, оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 6090 грн.

Однак, як вбачається з поданих представником позивача документів, вимоги ухвали судді від 21.04.2016 року виконані не в повному обсязі, у звязку з чим позовна заява підлягає залишенню без руху повторно, виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Згідно вимог п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно п.9 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

При цьому суд зауважує, що правило визначення ціни позову за вимогою про визнання права власності на нерухоме майно, передбачене ст. 80 ЦПК України, є обовязковим.

Оскільки предметом даного спору є вимоги щодо поділу майна з визнанням права власності на певну його частину за кожним з подружжя, до складу якого входять як об'єкти нерухомого майна, так і рухоме майно (транспортні засоби), а також корпоративні права, ціна позову, повинна бути визначена, виходячи з дійсної вартістю майна у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Крім цього, дійсна сукупна вартість майна, що підлягає поділу, має бути підтверджена належними доказами, серед іншого висновком або ж звітом суб'єкта оціночної діяльності, який має право на проведення будівельно-технічної, товарознавчої (автотоварознавчої) експертизи.

Разом з тим, всупереч положень п.9 ч. ст. 80, п.4 ч.2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем у позовній заяві визначено ціну позову на власний розсуд та не долучено докази, які мали б підтвердити дійсну вартість майна, що є предметом позову, встановлену на момент звернення до суду з позовом.

Посилання ж представника позивача на п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11 та визначення вартості майна, що підлягає поділу за погодженням між подружжям, суд до уваги не приймає, оскільки як вбачається із позовної заяви вартість майна, яке підлягає поділу встановлена лише самим позивачем, без погодження із другим членом подружжя, посилання ж на засоби доказування погодженості подружжя у визначенні вартості майна позовна заява не містить.

Крім того, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 6090 грн., тоді як у відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно вимог ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 121 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2, подану адвокатом ОСОБА_3, який діє в її інтересах за договором про надання правової допомоги, до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя - залишити без руху повторно.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - пять днів з дня отримання цієї ухвали.

Розяснити позивачу вимоги статті 121 Цивільного процесуального кодексу України, якщо відповідно до ухвали у встановлений строк вимоги будуть виконані, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі невиконання вимоги суду, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Н. Борис