У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2016 Справа №607/10400/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунцьо С.В.

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, погоджене в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, посилаючись на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження №38834985 з примусового виконання виконавчого листа №1915/16682/12 виданого Тернопільським міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 коштів отриманих згідно розписки від 04.03.201 року в сумі 35000,00 доларів США, що еквівалентно 279650,00 грн. та 2796,30 грн. сплаченого судового збору.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутність.

Суд, вивчивши подання, дослідивши його матеріали та оцінивши докази, приходить до переконання, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З вказаної норми слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобовязання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що, також суперечитьп. 12.1.1 «ґ» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, згідно якого подання повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, а наявність лише самої заборгованості за рішенням суду не є свідченням умисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Зміст і форму подання державного виконавця визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Окрім цього із вищезазначеної Інстуркції вбачається, що подання державного виконавця повинно містити, зокрема підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань. Про факт ухилення боржника від виконання рішення державний виконавець описує лише у поданні, натомість не додає до нього, доказів на підтвердження вказаного факту, а тому, посилання державного виконавця на невиконання боржником зобовязань, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань, та не надано ним доказів, які свідчили б про це. На підставі вищенаведеного, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, що з обєктивної сторони означає такі діяння (дії чи бездіяльність) такої особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків - не доведений, оскільки саме державний виконавець, зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідності обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Особа, яка має невиконанні зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, а наявні в справі докази, вважаються недостатніми.

Крім цього, подання державного виконавця не відповідає формі та змісту згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, оскільки до подання не надано копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів, зокрема відсутнє повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду відносно нього, а також не надано доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України. Таким чином державним виконавцем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у поданні.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, ст. ст. 209, 210, 293, 377 - 1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя Кунцьо С.В