Справа № 302/958/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БОДНАР О.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ШУКАЛЬ О.Я.

за участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за надані послуги адвоката, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 1 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 04.09.2015 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4 і уточнивши зміст заяви остаточно мотивувала позов наступним. 25.04.2014 адвокат ОСОБА_1 уклала із клієнтом ОСОБА_4 договір про надання послуг захисника у справах про адміністративні правопорушення, за яким адвокат зобовязався виконувати функції захисника ОСОБА_4 та надавати останній юридичну допомогу у справах про адмінправопорушення, що перебувають на розгляді в Апеляційному суді Закарпатської області. Клієнт зобовязався оплатити надані адвокатом послуги.

Протягом квітня серпня 2015 року позивач виконав свої обовязки за договором, однак, відповідач надані послуги не оплатив. 17.10.2014 позивач направив відповідачу письмову вимогу про оплату за договором, що була адресатом отримана 18.10.2014. відповідно до ст. 530 ч. 2 ЦК України, якщо договором не був визначений строк (термін) виконання обовязку боржником або визначений моментом предявлення вимоги, то кредитор управі вимагати виконання в будь-який час, а боржник зобовязаний виконати обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги. На час подання позову відповідач не виконав свого обовязку.

Посилаючись на ці обставини, на відповідальність боржника за невиконання грошового зобовязання, позивач просив стягнути на його користь із відповідача 33000,00 грн і покласти на того судові витрати.

Рішенням Міжгірського районного суду від 01.06.2016 у позові відмовлено.

Позивач рішення суду оскаржив, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, наводить у скарзі, зокрема, такі доводи:

суд не зясував обсягу наданих адвокатом клієнту послуг, не зробив власного розрахунку щодо їх вартості та дійшов необґрунтованого висновку про проведення повного розрахунку між сторонами договору;

суд взяв до уваги неналежні письмові докази, натомість необґрунтовано відкинув показання свідків, а також акт до договору про надання послуг;

визначення належної з клієнта плати було здійснено з урахуванням високої складності справи про корупційне правопорушення, у якій здійснювався захист, при цьому, захист досяг мети, оскільки особу було судом звільнено від відповідальності;

суд не врахував обсягу виконаної адвокатом роботи, оплата якої відповідає рівню цін на аналогічні послуги, що надаються в області;

єдиним належним доказом у спорі може бути розрахунковий документ, якого відповідач не надав.

Сторона просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_4 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Вказує, зокрема, на відсутність у договорі, укладеному з позивачем, умов щодо оплати його послуг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, які апеляцію підтримали, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 302/472/14-п, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Встановлено, що 25.04.2014 адвокат ОСОБА_1 уклала із клієнтом ОСОБА_4 договір про надання послуг захисника у справах про адміністративні правопорушення (а.с. 4 т. 1). За умовами договору, укладеного згідно ст. 271 КУпАП, адвокат ОСОБА_1 узяла на себе зобовязання щодо виконання функцій захисника у справі про адміністративне правопорушення та надання юридичної допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта ОСОБА_4 у справах про адміністративні правопорушення, що перебувають на розгляді у апеляційному суді Закарпатської області, інших судах апеляційної та касаційної інстанції у відповідності до підвідомчості та підсудності (п. 2). Договором сторони передбачили, що клієнт компенсує адвокату різні судові витрати (проведення досліджень тощо), а в разі відсутності коштів на оплату своєчасно повідомляє про це адвокату і погоджується з тим, що відмова в проведенні запропонованих адвокатом заходів може вплинути на результативність виконання функцій захисту та зобовязується не предявляти претензій з цього приводу до адвоката (п. 6). Будь-яких інших, окрім зазначених у пункті 6, умов щодо оплати клієнтом коштів у звязку з укладанням указаного договору (зокрема, щодо оплати гонорару), він не містить.

Відповідно до ст. 271 КУпАП (тут і далі норми законодавства в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у розгляді справи про адмінправопорушення може у якості захисника брати участь адвокат, повноваження якого підтверджуються, зокрема, договором про надання правової допомоги; до ордера обовязково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника.

За приписами Закону України «Про адвокатуру» (Закон № 5076-VI):

договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ч. 1 п. 1, ст. 26);

договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі;

договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, розяснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують обєктивні перешкоди - у найближчий можливий строк;

до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права;

зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 ч.ч. 1, 2, 3, 5);

гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги;

при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ч.ч. 1, 2, 3).

Аналогічні правила щодо надання адвокатом правової допомоги на підставі договору та щодо гонорару встановлені й статтями 14, 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим Зїздом адвокатів України 17.11.2012, а статтею 28 цих Правил передбачено право адвоката стягувати з клієнта, окрім гонорару, також і коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, повязаних з виконанням доручення, види і порядок сплати яких визначаються договором.

Цивільні права особа здійснює, а цивільні обовязки виконує у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; діючи у цивільних відносинах на власний ризик, особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України). Ніхто не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обовязковим для нього (ст. 19 ч. 1 Конституції України, ст. 14 ч. 2 ЦК України).

За загальними правилами, що випливають із положень, зокрема, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610 ЦК України, цивільні права та обовязки, що виникають із договору, повинні належно виконуватися, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається; порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обовязок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, водночас наявність підстави для виникнення боргу, предявленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 626 ч.ч. 1, 5, ст. 627 ч. 1, ст. 628 ч. 1 ЦК України).

Загальні правила про послуги, установлені ЦК України, передбачають серед іншого, що:

за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ч. 1);

якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ч. 1);

за договором про безоплатне надання послуг замовник зобовязаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 904 ч. 1).

Виходячи з наведеного, загальні правила щодо укладання договорів про надання послуг виходять із відплатності цих договорів (оплатності надання послуг) і в такому разі ціна (оплата, порядок її здійснення) є істотними умовами договору (ст. 632, ст. 638 ч. 1 ЦК України у взаємозвязку з відповідними нормами закону, про які йшлося вище). Водночас, сторони не позбавлені права укласти договір і на інших умовах, зокрема, без встановлення оплати за надання послуг, таке волевиявлення сторін не суперечить закону, можливість укладання договорів на таких умовах узгоджується із законом, а правомірність правочину презюмується (ст. 203 ч. 3, ст. 204 ЦК України). Тож договір про надання послуг захисника у справах про адміністративні правопорушення (договір про надання правової допомоги), оскільки був укладений сторонами без умов щодо оплати послуг адвоката, не суперечить закону, є чинним, судовим порядком не оспорювався ані в цілому, ані у певній частині, а тому є обовязковим для виконання сторонами (ст.ст. 215, 217, 629 ЦК України).

Діючи у договірних відносинах адвоката з клієнтом, розпоряджаючись цивільними і процесуальними правами та здійснюючи своє право на захист на власний ризик і розсуд, позивач, не передбачивши в договорі оплати його послуг, позбавив себе можливості доводити належними і допустимими доказами обставини щодо наявності правових підстав для предявлення позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. Належним і допустимим доказом щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобовязань і для позову є лише зафіксовані у письмовій формі умови договору, що в подальшому слугують підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі, при цьому, первинні документи повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ст.ст. 545, 1087 ЦК України, ст. 1 п. 1.24., ст.ст. 4, 16, 17, 20, 22, 24, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 1 абз. 3, 5, 11, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 64 ЦПК України, інші норми законодавства). Складання документів, зокрема, первинних, у т.ч., оформлення і видача клієнту розрахункових документів, необхідних для оплати послуг відповідно до визначеного встановленим порядком їх обсягу та порядку оплати, є обовязком особи, яка надає ці послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів.

Усні твердження щодо таких фактів і документи, які не відповідають вищенаведеним вимогам і не містять інформації щодо предмета доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України), до уваги не беруться, тому пояснення позивача ОСОБА_1, яка в апеляційному суді визнала факт відсутності в договорі умов щодо адвокатського гонорару та порядку його оплати, про те, що вони з клієнтом ОСОБА_4 усно домовилися про оплату послуг адвоката з розрахунку 500,00 грн за одну годину роботи, не може слугувати підставою для задоволення позову зі стягненням відповідних коштів з відповідача. Понад те, відповідач ОСОБА_4 не визнала факту досягнення такої угоди про оплату послуг адвоката і не визнала позову, водночас не заперечувала, що, хоча й за відсутності в договорі фіксації відповідних умов, але вона оплачувала послуги адвоката фактично (до відмови від них 29.08.2014) щоразу в сумі, яка їй озвучувалася, сплатила 1000,00 грн за підготовку апеляційної скарги та по 400,00 грн за участь адвоката у кожному з трьох судових засідань в апеляційному суді (а.с. 35-36, 60-62 т. 1 та ін.). На складання і видачу адвокатом документів щодо оплати коштів відповідач не вказував.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 вважає дії позивача помстою за її заяву до правоохоронних органів, на підставі якої щодо ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження № 0000163 за підбурювання ОСОБА_4 до дачі хабара в розмірі 2500,00 дол. США судді апеляційного суду за закриття справи про адмінправопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, у якій саме і здійснювався ОСОБА_1 захист ОСОБА_4 (а.с. 37-40 т. 1). На підтвердження цих доводів відповідач послався, зокрема, на обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні, затверджений прокурором 08.09.2015, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України (шахрайство), за обставинами якого ОСОБА_1 протиправно заволоділа належними ОСОБА_4 коштами в сумі 2500,00 дол. США (станом на 21.08.2014 еквівалент 33057,50 грн) (а.с. 64-70 т. 1). Апеляційному суду позивач ОСОБА_1 повідомила, що кінцеве рішення у кримінальному провадженні ще не ухвалене, тому у справі немає судового рішення, яке б могло щодо відповідних обставин враховуватися у справі (ст. 61 ч. 4 ЦПК України).

З огляду на такі обставини справи, односторонні документи позивача складені щодо замовника «Лехман Ольги Василівни» (інші ідентифікуючі реквізити співпадають із зазначеними в договорі від 25.04.2014): акт від 16.10.2014 № ЛО-1-1 здачі-приймання наданих послуг за договором від 25.04.2014 про надання послуг захисника у справах про адміністративні правопорушення, підписаний лише приватним підприємцем ОСОБА_1, у якому зазначено про надання послуг протягом 66 годин загальною вартістю 33000,00 грн, рахунок-фактура приватного підприємця ОСОБА_1 від 16.10.2014 № СФ-0000004 за юридичні послуги на суму 33000,00 грн, адресовані «ОСОБА_3В.» при вимозі про оплату послуг від 16.10.2014 і отримані адресатом 18.10.2014 (а.с. 5-9 т. 1), не можуть слугувати належними і допустимими доказами щодо боргу, предявленого до стягнення. Сума у 33000,00 грн, предявлена відповідачу до сплати за надані позивачем послуги, та її розрахунок не ґрунтуються на договорі, внаслідок чого відсутність облікових даних щодо фактично витраченого адвокатом часу на відповідні види послуг значення вже не має. У відповідача не виник установленим порядком обовязок сплатити позивачу зазначені вище кошти і, відповідно, обовязок предявити доказ такої оплати.

Саме до відсутності правової підстави для стягнення на користь адвоката проханих коштів із клієнта у звязку із укладанням договору про надання правової допомоги, умови якого були розроблені і запропоновані клієнту адвокатом, у наведений вище спосіб зводяться висновки суду першої інстанції по суті спору. Ці висновки вірні, відповідають вимогам закону, обставинам справи і позивачем не спростовані, колегія суддів не має підстав не погодитись із ними по суті.

За відсутності погоджених між адвокатом і клієнтом умов договору щодо гонорару (розмір, порядок визначення, порядок, умови і строки сплати тощо) міркування позивача про необхідність визначення обсягу роботи адвоката, розміру гонорару судом і стягнення коштів виходячи з рівня оплати в регіоні подібних послуг, що надаються іншими адвокатами, не заслуговують на увагу.

По-перше, первісне погодження умов договору є одночасно і правом і обовязком сторін, які його укладають, а не суду, протилежне суперечить суті договірних правовідносин і принципу свободи волевиявлення сторін договору та фактично означає недопустиме встановлення зобовязання, якого не існувало, або його односторонню зміну за волею однієї зі сторін договору всупереч волі іншої сторони, без урахування також і того, що за відповідних обставин змінені можуть бути умови договору, які були зафіксовані в ньому (ст.ст. 525, 651-653 ЦК України).

По-друге, специфіка захисту адвокатом інтересів клієнта, його представництва та надання у звязку з цим правової допомоги і відповідних послуг виключають можливість визначення (обрахунку) точного гонорару адвоката у конкретній справі «за аналогією», виходячи суто із рівня оплати послуг інших адвокатів, наприклад, у регіоні. Так, рівень оплати адвокатських послуг може слугувати орієнтиром для визначення певних меж оплати подібних (аналогічних) послуг, що надаються різними адвокатами, проте, кожна справа, її обставини, строки провадження, обсяг і характер правової допомоги, трудові і матеріальні затрати, взаємовідносини з конкретним клієнтом, кваліфікація, стаж роботи, досвід, субєктивні дані й можливості кожного адвоката, їх вплив на характер і строк надання послуг, на результат справи тощо є індивідуальними, такі обставини «за визначенням» не можуть бути тотожними. Критерії та поняття щодо рівня складності справи, її важливості і подібні у кожному конкретному випадку є субєктивними, оціночними і умовними.

За таких умов, посилання позивача на вартість надання послуг адвокатами ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 230-236 т. 1), на вартість своїх послуг, що надавалися іншому клієнту (а.с. 193 т. 1), на дані щодо оплати послуг адвокатів у іншому контексті (розподіл судових витрат між сторонами), що містяться у певних судових рішеннях (а.с. 165-186 т. 1), на оплату роботи своїх працівників (а.с. 187-192 т. 1) і т.ін. не є належними і допустимими доказами щодо розміру, порядку визначення, порядку, умов і строків сплати належного, як вважає позивач, із відповідача гонорару в розмірі 33000,00 грн. Наведені обставини не стосуються предявлених до стягнення коштів і не спростовують відсутності відповідних умов у договорі, що був укладений сторонами. Власне, і надані позивачем приклади оплати послуг інших адвокатів містять застереження про можливість зміни в розмірі оплати залежно від конкретних обставин, містять вказівки на відсутність «верхньої» межі оплати за певними видами послуг, на можливість додаткової оплати і т.ін., а, отже, вочевидь допускають варіативність оплати та свідчать про орієнтовний характер оприлюдненої вартості послуг.

Зрештою, у справі відсутні дані про встановлення та оприлюднення вартості на відповідні види послуг, що надаються адвокатом, приватним підприємцем ОСОБА_1, яка не посилалася на вартість послуг, що пропонуються іншим особам і надаються нею клієнтам, які звертаються по правову допомогу, і, відповідно, могли б, за правовою позицією позивача, враховуватися при вирішенні спору.

Беручи до уваги викладене, Звіт про оцінку юридичних послуг від 25.05.2016, складений на замовлення адвоката ОСОБА_1 субєктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_8, що ним визначено ринкову вартість 66 годин послуг адвоката ОСОБА_1 у розмірі 33000,00 грн (а.с. 31-54 т. 2), теж не є належним і допустимим доказом щодо предмета доказування в справі. Зі Звіту вбачається, що його виконано із використанням прайс-листів адвоката ОСОБА_6, адвокатського бюро ОСОБА_7, інформації з мережі Internet: http://rascenki.com.ua, http://www.olx.ua, при цьому, відсутні дані про рівень цін на відповідні види послуг, що надаються адвокатом ОСОБА_1, відсутня вказівка на справу, послуги адвоката в якій оцінюються, така справа та повязані з нею матеріали оцінювачем не оглядалися, не вивчалися, а висновок зроблено про те, що «так як юридичні послуги, що надаються адвокатами є специфічним товаром оцінювач шляхом усного опитування, аналізу пропозицій вартостей робіт по адміністративним справам прийняв середню вартість робочої години адвокатів по адміністративним справам на рівні 500 грн», тоді як, попри усе інше, йдеться про послуги, що надавалися не в «адміністративній справі» (ст. 3 ч. 1 п. 1 КАС України), а в «справі про адміністративне правопорушення» (ст. 9, Глави 18-23 КУпАП).

Таким чином, позов щодо відповідного предмету предявлено без належних підстав, він ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України), а доводи позивача про те, що саме суд повинен був встановити обсяг роботи адвоката та відповідний цьому гонорар помилкові, позаяк зводяться до перекладання на суд невластивого обовязку, що його має адвокат, який, до того ж, складанням акту від 16.10.2014 власне й визначив обсяг своєї роботи та розмір гонорару за результатом її виконання, право на одержання якого вважав набутим. У справі відсутні докази порушення відповідачем зобовязання, що за умовами договору не виникло.

Поза тим, суд першої інстанції ухвалюючи рішення припустився помилки у застосуванні норм процесуального права. Суд послався на лист прокуратури Закарпатської області від 03.12.2015 № 32-2466-14 (773), у якому зазначено, що розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000163 доведено, що ОСОБА_4 окремо розрахувалася з ОСОБА_1 за надані нею юридичні послуги і станом на 21.08.2015 їй не боргувала (а.с. 50 т. 1). У контексті справи суд у мотивувальній частині рішення вважав доведеним у порядку кримінального судочинства факту повної оплати клієнтом ОСОБА_4 послуг адвоката ОСОБА_1 Утім, таке судження є передчасним, оскільки кримінальне провадження не завершене, чинного судового рішення, яким би були встановлені відповідні факти, дії, наразі немає, що визнано позивачем, тому належних і достатніх підстав для відповідного судження у суду на час ухвалення рішення не було.

Відтак, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті та законне рішення, чого доводи апеляції не спростовують, на правильність по суті рішення не впливає й передчасна констатація щодо відповідної обставини, наведена в мотивувальній частині рішення, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, однак, повинно бути змінене у відповідній частині, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду змінити, виключивши з нього відповідне судження, та залишивши рішення на підставі ст. 308 цього Кодексу в іншій частині без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Міжгірського районного суду від 1 червня 2016 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини судження про доведеність у кримінальному провадженні факту повної оплати клієнтом ОСОБА_4 послуг адвоката ОСОБА_1

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді