Справа № 462/5699/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 грудня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Кирилюка А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач 28.10.2016 року звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком №4 по вул.В. ОСОБА_3 у м. Львові. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.05.2013 року йому належить на праві власності 9/10 часток у будинку №4 по вул.В. ОСОБА_3 у м.Львові на підставі договору дарування 9/10 часток зазначеного житлового будинку від 03.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №1533, а згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2013 року йому також належить на праві власності 1/10 частки у вказаному будинку на підставі договору дарування 1/10 частки зазначеного житлового будинку від 01.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №2495. На даний час у спірному будинку зареєстровано троє осіб: він як власник, його донька ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 Відповідач більше двадцяти років у будинку №4 по вул.В.Дідушка у м. Львові не проживає і не приймає участі в його утриманні та відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні належним на праві власності будинком.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, однак подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.05.2013 року належить на праві власності 9/10 часток у будинку №4 по вул. В.Дідушка у м. Львові на підставі договору дарування 9/10 часток зазначеного житлового будинку від 03.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №1533 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2013 року йому також належить на праві власності 1/10 частки у вказаному будинку на підставі договору дарування 1/10 частки зазначеного житлового будинку від 01.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №2495 /а.с.9,10,11,12/.

З довідки з місця проживання про склад сімї і прописку /а.с.6/ вбачається, що у будинку №4 по вул. В.Дідушка у м. Львові зареєстровано троє осіб: позивач ОСОБА_1І, який є власником будинку, його донька ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звільнив будинок №4 по ОСОБА_3 у м.Львові більше двадцяти років тому, забравши із такого все своє майно, і з того часу в спірному будинку не проживає та не приймає участі в його утриманні, проте не знявся з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується актами ЛКП „Сяйво від 17.12.2015р., від 20.02.2016р., від 17.10.2016р. /а.с.13-15/.

Судом також встановлено, що відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05.11.2014р. у справі №6-158цс14.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Як встановлено судом, відповідач не є членом сімї нового власника будинку.

Отже, втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком №4 по вул.В.Дідушка у м.Львові.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору /а.с.1/.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 225-226 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування будинком № 4 по вул.В.Дідуша у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:/ підпис /

З оригіналом згідно.

Суддя: А.І. Кирилюк