У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.

секретаря судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Кам'янська сільська рада Березнівського району Рівненської області про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Кам'янська сільська рада Березнівського району Рівненської області про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Антонівка Березнівського району помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства. 27 жовтня 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів синові - ОСОБА_2. 06 жовтня 2014 року батько - ОСОБА_3 склав заповіт, що земельні ділянки заповів позивачу. 24 грудня 2014 року батько склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів синові - ОСОБА_2. Вказувала, що на день смерті батька з ним був зареєстрований відповідач, а вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і від нього довідалась, що існує _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1027/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: Мельничук Н.В.

Доповідач : Демянчук С.В

новий заповіт від 24 грудня 2014 року, який скасовує попередні заповіти. Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки батько постійно хотів, щоб хата залишилася синові - ОСОБА_2, оскільки він там проживає, а земельні ділянки щоб залишились їй, тому раніше він залишив два заповіти, якими так і розпорядився. Однак у 2014 році було виявлено, що в заповіті 2008 року неправильно вказано рік народження відповідача 1968 замість 1969 року, тому так сталося, що 24 грудня 2014 року було переписано заповіт, який скасував всі попередні, а тому вона вважає, що останній заповіт не відповідав справжній волі батька, тому є недійсним.

Просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений 24 грудня 2014 року секретарем виконавчого комітету Кам"янської сільської Ради Березнівського району Рівненської області Парфенюк О.М. за реєстровим № 48.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позову. Зазначено, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судом не взято до у ваги, що її батько ОСОБА_3 постійно хотів, щоб хата залишилася сину ОСОБА_2, оскільки він там проживає, а їй, щоб залишилися земельні ділянки. Тому раніше він залишив два заповіти, якими так і розпорядився. Однак після того, як батько залишив заповіт, відповідачу ОСОБА_2 було перероблено паспорт у зв'язку з невірною датою народження, тому вони 24 грудня 2014 року мали намір виправити зазначену помилку (саме такою була воля батька), натомість секретарем сільської ради було переписано повністю заповіт, який скасував всі попередні. Ці всі факти було підтверджено відповідачем у судовому засіданні. Тому вона вважає, що останній заповіт не відповідає справжній волі батька.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції від 18 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка, її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач визнав апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 від 24 грудня 2014 року був складений у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем і належно посвідчений секретарем повноважним сільської ради, що відповідало вимогам ст.ст. 1234, 1247, 1248 ЦК України, Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України".

Крім того, при складанні заповіту та його посвідченні будь яких порушень, викладених в ст. 1257 ЦК України і вищезгаданої Інструкції не було, права позивача порушені не були.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Вимогами ст.ст. 1233, 1234 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зазначені в ст. 203 ЦК України. Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недотримання цих вимог, відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Законодавець у ст. 205 ЦК України розмежовує форму правочину та способи волевиявлення. Системне тлумачення змісту вказаної норми дозволяє вести мову про те, що спосіб волевиявлення є родовим поняттям, яке включає в себе форму правочину. Волевиявлення учасника (-ів) правочину може виражатися: а) усно; б) письмово; в) у певних діях; г) у мовчанні.

Правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами власноручно.

Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для його задоволення за недоведеністю позивачем того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

При складанні заповіту ОСОБА_3 добровільно виявив свою волю, про що свідчить власноручно вчинений ним підпис у заповіті та книзі реєстрації нотаріальних дій.

Вказаний заповіт після його підписання заповідачем був належно посвідчений секретарем повноважним сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 48, що відповідає вимогам ст. ст. 1247, 1251 ЦК УКраїни, Закону України "Про нотаріат". З тексту заповіту вбачається, що вчиняючи заповітне розпорядження на випадок своєї смерті, заповідач перебував при здоровому розумі та ясній пам'яті, мав повну цивільну дієздатність, усвідомлював значення своїх дій, що за допомогою належних і допустимих доказів не було спростовано позивачем.

Судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і належно оцінено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Саме по собі визнання позову відповідачем не дає суду правових підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки не надано суду достатніх на належних доказів в підтвердження того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет