Справа № 177/3582/14-ц
Провадження № 2/177/15/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2016 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Курашової О. В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 04.12.2014 року із позовною заявою, яку неодноразово уточнювала та в останній редакції просила:

- встановити факт батьківства ОСОБА_6 відносно позивача ОСОБА_1;

- визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини в один місяць, пропущений з поважних причин після смерті ОСОБА_6, померлого 14.04.2006 року.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 14.04.2006 року помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями, який знаходиться в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області по вул. Саксаганського, 22.

Вона народилася 22.12.1986 року в м. Кривий Ріг, та, уклавши шлюб з ОСОБА_7, змінила прізвище на ОСОБА_7. Її батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на момент її народження у шлюбі не перебували, проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1984 року по 2005 рік за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Федоренко, 8/76, у звязку з цим в силу ст. 55 КпШС України прізвище її батька в свідоцтві про народження було записано за прізвищем матері ОСОБА_8, імя та по-батькові у свідоцтві відповідає імені та по-батькові її біологічного батька ОСОБА_6.

15.07.2013 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6, у видачі якого їй було відмовлено, у звязку з тим, що нею не було надано документального підтвердження факту родинних стосунків з спадкодавцем, не надано документів на спадкове майно та пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Інший спадкоємець першої черги за законом дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_5 02.04.2015 року (після спливу шестимісячного строку) також звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, до суду із позовом про визначення додаткового строку не зверталася.

Про наявність спадкового майна позивач дізналася лише у 2013 році, коли звернулася до нотаріуса, який повідомив, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після своєї матері ОСОБА_9, померлої 25.03.2000 року у виді1/2 частки житлового будинку з господарчими будівлями, який знаходиться в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, вул. Саксаганська, 22, але свідоцтва про право на спадщину не отримав. Другу половину даного спадкового майна отримав брат батька ОСОБА_3, який запевнив її, що у батька відсутнє будь-яке майно, яке можна успадкувати.

Після того як вона дізналася про наявність спадкового майна, в неї виникли проблеми із документами, їй не видали свідоцтва про смерть батька, оскільки відомості про нього в свідоцтві про її народження внесені зі слів матері, ОСОБА_3 відмовився надати необхідні документи для вирішення питання успадкування спадщини після смерті ОСОБА_6, намагаючись створити перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин вважає, що строк для прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин.

Встановлення факту батьківства необхідне їй для успадкування майна після смерті ОСОБА_6, померлого 14.04.2006 року.

В судовому засіданні позивач та її представник за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, пояснюючи, що ОСОБА_6 був його рідним братом, дошлюбне прізвище якого ОСОБА_3. Їх мати ОСОБА_9 за життя склала заповіт, яким заповіла житловий будинок № 22 по вул. Саксаганського в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області йому з братом в рівних частках. Після смерті матері, вони з братом звернулися до нотаріуса з питання оформлення спадщини, та він отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину вказаного будинку, ОСОБА_6 такого свідоцтва не встиг отримати. ОСОБА_10 є законна дочка ОСОБА_5, яка відмовилась від спадщини на його користь, про інших дітей брата йому не відомо.

Відповідач ОСОБА_5 неодноразово викликалась в судові засідання, повідомлялась належним чином на 27.10.2015 року, 27.11.2016 року, 23.12.2015 року, 19.01.2016 року, 19.02.2016 року, 22.03.2016 року,15.04.2016 року (а.с.73-74,139,143,148,151,157,161,171), але жодного разу не зявилася, причини неявки не повідомила.

Представники Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області правом на участь в судовому засіданні не скористалися, надали суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду (а.с.138).

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-КИ №298379 (а.с. 101) та копії актового запису про смерть з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 123-124), 25.03.2000 року померла ОСОБА_9, після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй на праві приватної власності за життя житловий будинок з господарчими побудовами, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Орджонікідзе, вул. Саксаганська, 22 (а.с.109-111,172).

За життя ОСОБА_9 05.06.1997 року склала заповіт, згідно якого все своє майно на день її смерті заповіла синам ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 103).

ОСОБА_6, який народився 19.09.1955 року, під час реєстрації шлюбу 14.10.1955 року змінив прізвище з «Трусов» на ОСОБА_6, яке залишив і після розірвання шлюбу 01.10.1985 року (а.с.5,61-62).

25.06.2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які були і зареєстровані за однією адресою з померлою на день її смерті, звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 (а.с. 100,107).

Державним нотаріусом Криворізької районної державної нотаріальної контори 09.10.2013 року на імя ОСОБА_3 відповідача по справі, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої 25.03.2000 року на 1/2частку вищевказаного житлового будинку з господарчими побудовами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Орджонікідзе, вул. Саксаганська, 22, на іншу 1/2 частку спадкового майна свідоцтво не видавалося (а.с. 120-121). На підставі вищевказаного свідоцтва №1-1700 від 09.10.2013 року за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.10.2013 року зареєстроване право власності на 1/2 частку згаданого житлового будинку (а.с. 128-129).

ОСОБА_6, відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9, подавши у встановлений законом строк до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак не оформив належним чином право на спадкове майно. 14.04.2006 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №16 від 19.04.2006 року з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 24,25) та копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №069850 (а.с. 77).

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_6, померлий 14.04.2006 року за життя розпорядження на випадок смерті на зробив, заповіту не склав, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 19.03.2015 року (а.с. 45-47), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Позивач стверджує, що ОСОБА_6 є її батьком та 29.05.2013 року звернулася, як спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 до Криворізької районної державної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадщину (а.с. 80).

Крім неї, 02.04.2015 року до Шостої криворізької нотаріальної контори звернулася дочка ОСОБА_6, померлого 14.04.2006 року, ОСОБА_5 із заявою про відмову від спадщини, зазначивши, що спадщину у встановлений законом строк не прийняла, строк пропустила без поважних причин і до суду для поновлення строку для прийняття спадщини звертатися не буде (а.с. 72-78).

Вказані обставини підтверджені також листом завідувача Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 28.05.2015 року №645/02-14 (а.с. 67).

При зверненні позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 14.04.2006 року, їй було відмовлено в одержанні Свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документального підтвердження факту родинних стосунків зі спадкодавцем, не надано документів на спадкове майно, крім того спадкоємиця пропустила 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 9).

В свідоцтві про народження позивача серії V-КИ №350943 (а.с. 6), вказано, що ОСОБА_11 народилася 20.12.1986 року в м. Кривому Розі, батьком позивача зазначений ОСОБА_12, а матірю ОСОБА_8. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-КИ №012112, позивач змінила прізвище з «Івінської» на «Ковальчук» (а.с. 7).

Згідно актового запису про народження №116 від 28.01.1987 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 06.02.2015 року (а.с.27- 28), запис відомостей про батька позивача внесений на підставі заяви матері.

У відповідності з ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матірю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Як розяснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС ( 2006-07 ), суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ст.53 КпШС, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно свідоцтва про право власності на житло №78-73 від 21.03.1994 року позивач та її матір ОСОБА_8 були одними із співвласників приватизованої квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Федоренко, 8/76 (а.с. 132).

Згідно акту жителів будинку №8 по вул. Федоренко м. Кривого Рогу, ОСОБА_6 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1984 року по 2004, 2005 рік (а.с.8,174).

Про факт сумісного проживання матері позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_13 в судовому засіданні стверджували свідок ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_15 сестра померлого, при цьому остання зазначила, про періодичність такого проживання - «то сходилися, то розходилися».

В той же час, вказані докази не підтверджують саме спільного проживання та ведення спільного господарства матірю позивача та ОСОБА_13, померлим 14.04.2006 року, спільне виховання чи утримання ними дитини. Тим більше не наданого жодного доказу на підтвердження визнання ОСОБА_13 за життя батьківства щодо позивача ОСОБА_1

Як вбачається з довідки Орджонікідзенської сільської ради, письмових пояснень ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, посвідчених секретарем Орджонікіндженської сільської ради (а.с.32-35), що ОСОБА_6 з 2000 року, тобто з часу смерті матері, та до дня смерті проживав один, тяжко хворів та за ним доглядала сестра - ОСОБА_15

В судовому засіданні свідки ОСОБА_19 - мати ОСОБА_8, тобто баба позивача, та ОСОБА_20 сусідка позивача стверджували, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживали однією сімєю з 1984 року по 2004 рік, та що позивач є донькою померлого ОСОБА_6, але їх свідчення суд не може взяти до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами, крім того, жодним доказом це не доведено та спростовується вищевказаними доказами в сукупності. Самі ж вони посилалися лише на те, що вказані особи проживали разом, але жодного доказу про ведення спільного господарства та утриманні дитини не надано.

Посилання на фото, що вони разом були на весіллі у родичів (а.с.52) як на доказ спільного виховання дитини, спільного ведення господарства, спільного проживання не може свідчити про факт батьківства ОСОБА_6

Таким чином в звязку з недоведеністю факту батьківства ОСОБА_6, померлого 14.04.2006 року відносно ОСОБА_1, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Оскільки, ОСОБА_13, померлий 14.04.2006 року, за життя заповіту не склав, факт його батьківства відносно позивача не встановлений, отже у позивача не виникло право на спадкування після його смерті, тобто позивач не є спадкоємцем, а як наслідок не має права на звернення із позовом про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, позивач як на поважність причин пропуску строку подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини вказувала, що дізналася про наявність спадкового майна лише у 2013 року, коли звернулася до нотаріуса, який повідомив, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9 у вигляді 1/2частки житлового будинку.

Як слідує з правових висновків Верховного Суду України, прийнятого Судовою палатою у цивільних справах при розгляді справи №6-85 цс 12 від 26.09.2012 року, № 6-1486 цс 15 від 04.11.2015 року, правила ч. 3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними, при цьому поважними причинами строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки саме по собі незнання про наявність спадкового майна без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Крім того, слід зазначити, що позивачу необхідно було встановити факт батьківства для виникнення права на спадщину та оскільки суд не визнав поважних причин для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, то навіть і за наявності факту батьківства немає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, 256 Цивільного процесуального кодексу України:

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Суддя: