АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5089/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 614/739/ 15-ц Люба В.І.
Категорія : трудові Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення компенсації в сумі 39448, 15 за несвоєчасно виплачену заробітну плату,-

ВСТАНОВИЛА:

01 грудня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на її користь середній заробіток (компенсацію) за час затримки розрахунку з 19 вересня 2014 року по фактичний день розрахунку 02 червня 2015 року в сумі 39448 грн. 15 коп., виходячи з розрахунку: 205 днів прострочення, які помножені на 192 грн. 43 коп. середньомісячної заробітної плати.

Вказані вимоги обґрунтовувала тим, що на час її звільнення заборгованість по заробітній платі складала на день звільнення за період з травня 2014 року по вересень 2014 року в сумі 13 491 грн. 30 коп., яку на день звільнення не отримала.

Позивач зазначає, що на підставі рішення Борівського районного суду Харківської області від 26.12.2014року їй було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13491 грн. 30 коп. та компенсації за затримку розрахунку в сумі 9813 грн. 43 коп., який вона направила на примусове виконання до ВДВС Краматорського МУЮ та 02 червня 2015 року вона отримала вказану заборгованість по заробітній платі.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 31.08.2015 року вказані позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05.11 2015 року вказане рішення суду першої інстанції було змінено та зменшено розмір стягнення середнього заробітку до 23 861, 32 грн..

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.02.2016 року касаційну скаргу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» було відхилено та зазначені вище рішення суду першої та апеляційної інстанції були залишені без змін.

Постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року зазначені вище судові рішення суду першої, апеляційної та касаційної інстанції були скасовані та справа повернута до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області 29.06.2016року позивачу було відмовлено в задоволенні зазначених позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам , зазначаючи про доведеність вини відповідача в затримці з нею розрахунку.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Позивач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримавши доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, судова колегія , у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд виходив з відсутності вини відповідача в затримці розрахунку.

При цьому судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що заочним рішенням Борівського районного суду Харківської області від 26 грудня 2014 року стягнуто з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_3 заборгованість по невиплаченій заробітній платі у сумі 13 491 грн. 30 коп. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у сумі 9 813 грн. 43 коп. (а.с.50)

Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 27 травня 2015 року у задоволенні заяви ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про перегляд рішення від 26 грудня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено (а.с.4-6)

На виконання рішення Борівського районного суду від 26 грудня 2014 року на користь ОСОБА_3 перераховано 13491грн. 30коп., що підтверджується копією платіжного доручення №2436 від 2 червня 2015 року (а.с.8).

Судом першої інстанції також встановлено , що відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 28 серпня 2014 року №2644/05-4 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з 2 липня 2014 року для ОКП «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів ( а.с.28)

В правовій позиції , висловленої Верховним судом України при розгляді зазначеної справи у постанові від 25 травня 2016 у справі № 9-948цс16 та яка у відповідності до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зазначено, що згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо ( а.с.211).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність вини відповідача у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Доводи, вкладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308. 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя : І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Т.М. Костенко