Справа № 161/304/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/1593/16 Категорія: 2 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 Я В.,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільній частковій власності за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири №1 в житловому будинку №6 по вул. Мічуріна в м. Луцьку.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири №1 в житловому будинку №6 по вул. Мічуріна в м. Луцьку.

Зобовязано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області виплатити ОСОБА_3 16 364 гривні грошової компенсації вартості його частки, що була внесена на депозитний рахунок № 2504, , МФО 820172 в ГУДСКУ у Волинській області ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 125 від 26.09.2016 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні передбачені законом підстави для припинення права власності ОСОБА_3 на його частку у спільному майні з виплатою компенсації її вартості, так як частка відповідача є незначною, виділ її в натурі не можливий та припинення не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_3 та членам його сім ї.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81ск11, № 6-68 цс14 від 02 липня 2014 року, № 6- 2784 цс15 від 24 лютого 2016 року і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира №1 в житловому будинку №6 по вул. Мічуріна в м. Луцьку: позивачу ОСОБА_1 3/4 частини, відповідачу ОСОБА_3 1/4 частини, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 36-38) та дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи (а.с. 4-7, 45).

З технічного паспорта вбачається, що квартира №1 загальною площею 28,7 кв.м., складається з 1 кімнати жилою площею 15,1 кв.м., кухні 9,6 кв.м., коридору 4,0 кв.м. (а.с. 8-10),

З висновку № 7249-7250 судової-будівельної експертизи (а.с. 64-71) вбачається, що житловий будинок побудований до 1939 року, фізичний знос становить 67 %, технічний стан оцінюється як «ветхий», тобто такий при якому стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих дуже «ветхий» і потребує проведення охоронних заходів або повну заміну окремих елементів.

Квартира не придатна для проживання, ні позивач, ні відповідач у спірному житлі не мешкають.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований і проживає з сімєю за адресою: м. Луцьк, вул. Мічуріна, 6/2. Дана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 11).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №7249-7250 встановлено, що квартира №1 в житловому будинку № 6 по вул. Мічуріна в м. Луцьку має лише одну житлову кімнату, у ній відсутній санвузол, приміщення кухні суміжне з приміщенням житлової кімнати. В цілому квартира не відповідає п.п. 2.22-2.24, 2.27 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» при існуючих обємно-планувальних та конструктивних рішеннях поділ її таким чином, щоб ОСОБА_3 було виділено 1/4 ізольованої частину , що становить 7,2 кв. м є технічно не можливий. Даним висновком встановлено, що дійсна вартість 1/4 частини квартири №1 в житловому будинку № 6 по вул. Мічуріна в м. Луцьку становить 16 364 грн.

Висновок експертизи відповідачем не спростований, клопотання про призначення додаткової або ж повторної експертизи не заявлялось.

Необґрунтованими та безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що експортом причиною неможливості виділу в натурі 1/4 частки вказано лише фізичний знос та аварійність квартири.

Експерт також у своєму висновку зазначив про неможливість виділу належної відповідачу 1/4 частини з технічних причин, у звяку із загально площею квартири що становить 28,7 кв. м. та невідповідністю квартири ряду ДБН.

З доданих до позову фотоматеріалів (а.с.23-25) вбачається, що відповідач ОСОБА_3, проживаючи в суміжній квартирі, опікується лише тією частиною будинку, що відповідає квартирі №2. Відповідачем не заперечувалося в судовому засіданні факту здійснення ним самочинної надбудови над квартирою №2 зі збільшенням її площі.

В квартирі №1 відповідач не проживає, нею не користується, не здійснює заходів щодо ремонту та відновлення тієї частини будинку, що відповідає квартирі №1 та у самій квартирі, що свідчить про відсутність у нього інтересу і намірів там проживати чи використовувати.

Крім того, як встановленому в судовому засіданні за тих напружених стосунків, що між сторонами склались, є неможливим їх спільне проживання у квартирі, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Квитанцією № 125 від 26.09.2016 року стверджується, що позивач ОСОБА_1 попередньо вніс на депозитний рахунок у Територіальному управлінні ДСАУ в Волинській області № 2504, , МФО 820172 в ГУДСКУ у Волинській області вартість частки відповідача в спільній квартирі, яка складає 16 364 грн.(відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановивши характер спірних правовідносин та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для припинення права ОСОБА_3 на частку в квартирі АДРЕСА_1. Судом встановлено при цьому, що припинення права власності відповідача на частку в майні, що є спільною частковою власністю сторін по справі, не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника та членам його сім'ї. При цьому судом взято до уваги, що частка відповідача у даному майні є незначною в порівнянні з часткою позивача, виділ частки в натурі технічно не можливий, як з врахуванням державних будівельних норм, а також беручи до уваги технічний стан спірної будівлі, спільне проживання сторін по справі є також неможливим, позивачем було внесено кошти за ? частини квартири АДРЕСА_2 на депозитний рахунок.

Крім того судом враховано, що у позивача та членів його сім'ї відсутнє на праві власності інше житло, а спірним житлом ОСОБА_1, за наявності у ньому права ОСОБА_3, не може користуватись та розпоряджатись.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення належним чином.

Покликання ОСОБА_3 на істотність шкоди, у звязку з припиненням його права на частку в спірній квартирі носить субєктивний характер.

Суд першої інстанції при безсторонньому розгляді справи та правовій оцінці всіх наявних доказів, та дотримуючись балансу інтересів двох сторін обґрунтовано прийшов до висновку, що припинення права на частку в квартирі АДРЕСА_2 не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_3

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування відсутні.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі")

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_1 як співвласника квартири, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: