Справа № 661/2595/16-ц
Провадження № 2-о/661/144/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі:

головуючої судді: Сапронової Л.В.,

при секретарі: Гаврилюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Каховка, Херсонської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополі, на тимчасово окупованій території України, причиною смерті є інсульт. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті батька її дитини відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті їй необхідно для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2

Заявниця в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення заяви не заперечують.

Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна 28.03.2008 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, в графі батько зазначений - ОСОБА_2, в графі мати - ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_2 заявниця звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з метою отримання свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки заявником пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Як встановлено, заявниця має намір встановити факт смерті ОСОБА_2, оскільки це має юридичне значення, а саме для оформлення спадщини після смерті останнього.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогоднішній час свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департамента запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 16.08.2016 року, не є підставою для реєстрації смерті на території України, оскільки видане органом, створеним всупереч законодавства України.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Оскільки заявниця ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України, а саме: м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, не може отримати медичний документ про смерть відповідного зразку, що діє на території України, а отримане свідоцтво про смерть не може бути використане заявницею для реєстрації смерті на території України та не визнається державними органами України, з метою захисту її законних прав та інтересів, оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, який знайшов підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 212-214, 234, 235, 256-259 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області про встановлення факту смерті, задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим на тимчасово окупованій території.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Новокаховський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. В. Сапронова