УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ГулькаБ.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2012 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір оренди, відповідно до умов якого останній було передано у користування нежиле приміщення площею 105,8 кв.м по АДРЕСА_1

Враховуючи те, що вона здійснила витрати на покращення зазначеного приміщення в розмірі 118 685 грн, просила стягнути їх із відповідачки на свою користь.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 92 700 грн 72 коп. у рахунок відшкодування витрат на покращення об'єкта оренди.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 202, 526, 610, 611, 625, 626, 778 ЦК України, належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 провела будівельні та ремонтні роботи в орендованому приміщенні, тому документально підтверджені понесені нею витрати в розмірі 92 700 грн 72 коп. на покращення об'єкту оренди підлягають стягненню із ОСОБА_5 на її користь.

Колегія погоджується з такими висновками.

Відповідно до ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 квітня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як фізичною особою-підприємцем, укладено в простій письмовій формі договір оренди нежилого приміщення, що належить відповідачці на праві власності, зі строком дії з 1 травня 2012 року по 1 травня 2014 року. За умовами вказаного договору позивачці було передано в оренду нежитлове приміщення площею 105,8 кв.м по АДРЕСА_1

Згідно з п. 4.1. договору плата за користування об'єктом оренди в місяць становить 1 тис. грн. Відповідно до п. п. 4.2., 4.4. договору орендна плата за весь період користування приміщенням зараховується в рахунок проведених орендарем робіт щодо відновлення (поліпшення) об'єкта оренди.

Загальна сума затрат, понесених орендарем, становить 127 803 грн. Плата, зазначена в п. 4.1., відраховується щомісячно від загальної суми понесених орендарем протягом дії даного договору.

Пункт 7.3. договору передбачає, що в разі його розірвання, вартість здійснених орендарем за рахунок власних коштів поліпшень, невіддільних без шкоди для об'єкту оренди за мінусом всієї орендної плати на момент розірвання договору, відшкодовується йому орендодавцем.

Рішення судів є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги про те, що в екземплярі договору, наданому ОСОБА_4, в п. 4.2 було додруковано текст на іншому принтері, а відтак він є підроблений, колегія відхиляє. Вказана обставина була предметом спору і ретельно досліджувалася судом при розгляді справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору оренди, зокрема, саме цього п. 4.2 договору, і рішенням Новозаводського районного суду Миколаївської області від 8 червня 2015 року з урахуванням висновку експерта, на який посилається ОСОБА_5, у задоволенні цієї частини вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Інші доводи ОСОБА_5 зводяться до оцінки доказів, проте відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано ухвалили рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Б.І. Гулько С.П. Штелик