АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11898/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кушнір С.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначають, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду ОСОБА_3 не зареєструвала право власності на частину спірної квартири, в зв'язку з чим право власності на неї у позивачки у встановленому законом порядку не виникло, а тому вона є неналежним позивачем за заявленим позовом. Крім того, ОСОБА_3 ніколи не зверталася до них з проханням надати їй ключі від квартири, а тому відсутні підстави вважати, що вони здійснюють перешкоди позивачу у користуванні її майном.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, забезпечили явку в судове засідання своїх уповноважених представників, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого 14 листопада 2014 року ОСОБА_9 (а.с.3-6). Дане рішення набрало законної сили.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є відповідно дружиною та донькою померлого ОСОБА_9

ОСОБА_3, мати померлого ОСОБА_9, та його дружина ОСОБА_1 прийняли спадщину у встановленому законом порядку, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовилася на користь матері ОСОБА_1

Дані обставини встановлені заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року, відповідно до вимог ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Таким чином, ОСОБА_3 є власником 1/9 частини квартири АДРЕСА_1.

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просила зобов'язати відповідачів не чинити перешкод укористуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати дублікати ключів вхідних дверей цієї квартири.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом не надання доступу до квартири, а також не надання дублікатів ключів, таким чином перешкоджають в здійсненні нею законного права на користування належним житловим приміщенням.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб.

Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Судом встановлено, що відповідачі перешкоджають позивачу реалізувати своє право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, шляхом не допуску її до квартири.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 не надали суду будь-яких доказів на спростування вказаних обставин.

Враховуючи, що відповідачі перешкоджають позивачу користуватися належною їй на праві власності частиною квартири, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність вчинення позивачці перешкод у користуванні квартирою.

Як вбачається з матеріалів справи, квартирою фактично володіють та користуються відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 При цьому, відповідачі заперечували проти задоволення позову ОСОБА_3 та не спростували тих обставин, що у останньої відсутні ключі від квартири. Відтак, враховуючи наявність спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту прав ОСОБА_3, як співвласника квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є власником квартири, оскільки право власності не зареєстровано у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності з моменту державної реєстрації виникає на новостворене майно, яким спірна квартира не являється. В даному випадку право користування та володіння квартирою АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_3 з моменту набрання законної сили заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року. Відсутність реєстрації права власності на частку квартири може лише обмежувати право ОСОБА_3 на розпорядження такою часткою.

Крім того, в обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_3 посилалась на те, що на її прохання надати технічний паспорт на квартиру для проведення дій щодо реєстрації належної частки квартири, відповідачі не відреагували та технічну документацію не надали, що також спонукало її звернутися до суду.

Як убачається із матеріалів справи, письмове звернення ОСОБА_3 з приводу надання технічного паспорту на квартиру(а.с.9) отримано відповідачкою ОСОБА_1 (а.с.13) та залишено нею без відповіді, що також свідчить про створення перешкод в реалізації права власності, оскільки відповідно до п.54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об'єкта, також подається технічний паспорт на такий об'єкт.

Усі подальші письмові звернення позивача, в тому числі і щодо надання доступу до квартири та надання ключів від вхідних дверей, відповідачами ігноруються, оскільки рекомендовані повідомлення, направлені ОСОБА_3, на пошті останніми не отримуються (а.с.32,33).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І.Усик