Справа №573/1383/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1556/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області про тлумачення змісту заповіту,

в с т а н о в и л а :

15 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом та в обґрунтування своїх вимог зазначала, що двоюрідна сестра її чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка померла 14 вересня 2000 року, при житті заповіла своє майно ОСОБА_4 Після смерті спадкодавиці, її чоловік ОСОБА_4 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проте юридично не оформив його. ОСОБА_4 помер 19 липня 2009 року та позивачка прийняла спадщину. При цьому посилаючись на те, що на час складання заповіту спадкодавиця не мала у власності земельного паю, тому заповіт не відтворював та не встановлював точної волі заповідача за яким вона заповіла все майно, яке було у неї на момент складання заповіту та могло бути після його видачі двоюрідному брату.

ОСОБА_3 просила суд здійснити тлумачення заповіту, розуміти та читати абзац перший наступним чином: «Я ОСОБА_5, житель ІНФОРМАЦІЯ_1 на випадок свої смерті все своє майно, де б воно не знаходилось та в чому б воно не полягало і взагалі те, що буде мені належати на день смерті та на що я за законом буду мати право, я заповідаю ОСОБА_4, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2».

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 09 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 частково задоволено.

Здійснено тлумачення заповіту ОСОБА_5, померлої 14 вересня 2000 року, посвідченого 14 жовтня 1989 року секретарем виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області 14 жовтня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 31, наступним чином. Витлумачено, що згідно заповіту, посвідченого 14 жовтня 1989 року секретарем виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 31, - ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_4 належний їй на праві особистої власності житловий будинок, що знаходиться в с. Біликівка, Білопільського району, Сумської області.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги зазначає, що на день складання заповіту спадкодавиці належав лише житловий будинок, а право власності на земельний пай вона отримала пізніше, після розпаювання землі. Тому секретарем виконкому сільської ради при друкуванні та посвідченні тексту заповіту було звужено волю заповідача і спадковим майном вказано лише будинок, хоча фактично ОСОБА_5 заповіла її чоловіку все майно, яке було у неї на момент складання заповіту та може бути після його видачі. Вважає, що має місце неоднозначність відтворення в заповіті волі ОСОБА_5 щодо долі спадщини, у звязку з чим виникла необхідність уточнення його змісту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що саме житловий будинок ОСОБА_5 заповіла на випадок своєї смерті ОСОБА_4, текст спірного заповіту викладений чіткою і зрозумілою мовою, в ньому немає подвійного змісту і натяку на якесь інше майно, тому вважав за необхідне витлумачити, що згідно заповіту ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_4 належний їй на праві особистої власності житловий будинок, що знаходиться в с. Біликівка, Білопільського району, Сумської області.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції в частині тлумачення змісту заповіту колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно заповіту від 14 жовтня 1989 року ОСОБА_5 на випадок смерті заповіла ОСОБА_4 належний їй на праві особистої власності житловий будинок, що знаходиться в с. Біликівка, Білопільського району, Сумської області (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтв про смерть ОСОБА_5 померла 14 вересня 2000 року, а ОСОБА_4 19 липня 2009 року (а.с. 10, 15).

Встановлено, що ОСОБА_5 була двоюрідною сестрою по лінії батька чоловіка позивачки - ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину.

Отже, тлумаченню підлягає заповіт, який містить суперечність слів і понять.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що за ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що текст спірного заповіту викладений чіткою і зрозумілою мовою, в ньому немає подвійного змісту, із заповіту чітко вбачається воля заповідача передати належний їй житловий будинок в порядку спадкування ОСОБА_4 та відсутній натяк на інше майно.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що фактично позивач наполягає на виході за межі тлумачення змісту правочину та просить вирішити питання не про тлумачення умов заповіту, а про зміну його істотних умов, а саме в частині спадкового майна, яке належало спадкодавцю на момент складання заповіту, що є недопустимим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування в даній справі положення ст. 213 ЦК України, оскільки в позовній заяві позивачем не зазначено жодних підстав та фактів в розумінні вимог ст. 213 ЦК України. Тому, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.

На підставі вищезазначеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушив норми матеріального права, що згідно з ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 09 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області про тлумачення змісту заповіту відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -