Справа № 140/1117/16-ц Провадження № 22-ц/772/3892/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

встановила:

В травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до районного суду із позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого посилалась на те, що10.06.2003 року в с. Обідне Немирівського району Вінницької області померла її мати ОСОБА_8.

За життя, а саме 21.11.2000 року, ОСОБА_8 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області ОСОБА_9, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться в с. Обідному по вул. Постишева, 7 приватизована земельна ділянка площею 0,45 га, земельний сертифікат (пай), який перебуває у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідного, грошові вклади, що знаходяться на вкладах в Немирівському ощадному банку на рахунку №2036 ощадної книжки Ш №3269832 та рахунку Н-46 ощадкнижки АВ № 9444686 і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала всім своїм дітям: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5

Всі спадкоємці знали про зміст цього заповіту. Однак в подальшому стало відомо, що після смерті матері спадщину оформила на своє імя одна із сестер відповідач у справі ОСОБА_3

За підробку заповіту від 08.07.2002 року, підробку підпису ОСОБА_5 в заяві про відмову від спадщини, і за використання зазначених завідомо підроблених документів та заволодіння шляхом обману чужим майном на загальну суму 40652 грн. ОСОБА_3 засуджена за ч. 1, ч. 3 ст. 358 та ч. 3 ст. 190 КК України.

Неправомірні дії ОСОБА_3 і ОСОБА_9, проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження призвели до того, що вона вчасно не змогла оформити спадщину, а лише після набрання 21.01.2016 рокузаконної сили вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 06.04.2015 року відносно ОСОБА_3, звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, де їй було усно відмовлено у прийнятті такої заяви та розяснено право на звернення до суду за визначенням додаткового строку для її подання.

Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вважає, що пропустила його з поважних причин.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальних органів терміном до 17.01.2017 року, яка відкрилась 10 червня 2003 року після смерті її матері ОСОБА_8.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_4, її представник ОСОБА_10, та відповідач ОСОБА_5 проти вимог апеляційної скарги заперечували, вважають, що рішення слід змінити лише в частині визначення строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони визнані іншими (крім ОСОБА_3М.) відповідачами, а тому підлягають задоволенню.

При цьому суд визнав поважною причину пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції 10 червня 2003 року померла ОСОБА_8, яка є матір'ю сторін (а.с.8).

За життя - 21.11.2000 року ОСОБА_8 склала заповіт яким все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі житловий будинок з по господарськими будівлями, що знаходиться в с. Обідному по вул. Постишева, 7 приватизована земельна ділянка площею 0,45 га, земельний сертифікат (пай), який перебуває у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідного, грошові вклади, що знаходяться на вкладах в Немирівському ощадному банку на рахунку №2036 ощадної книги Ш № 3269832 та рахунку Н-46 ощадкнижки АВ № 9444686 взагалі все те, що буде належати її на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала всім своїм дітям: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 06.04.2015 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні злочинів, що передбачені статтями 358 ч. 1, ст. 358 ч. 4, ст. 190 ч. 3 КК України, а саме в підробці і використанні заповіту своєї матері ОСОБА_8 від 08.07.2002 року, а також заяви від імені ОСОБА_11 про відмову від спадщини, заволодінні за допомогою цих документів правом на майно (а.с. 10-14).

Суд першої інстанції вважав наявність кримінального провадження в звязку з підробкою заповіту від імені ОСОБА_8 від 08.07.2002 року та підробкою підпису в заяві ОСОБА_11 поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_4

При цьому він неправильно застосував норми матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова №7)особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Разом з тим, відповідно до пунктів 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої «Спадкове право» Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

В абз. 2-3 пункту 24 Постанови №7 розяснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) , а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зазначені розяснення залишилися поза увагою суду першої інстанції, який в порушення вказаних норм матеріального і процесуального права розглянув справу без витребування і дослідження спадкової справи.

Так, відповідно до витребуваної апеляційним судом і дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи №702/2004 до майна померлої 10 червня 2003 року ОСОБА_8, її відкрито на підставі заяви ОСОБА_3 від 20 жовтня 2004 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

За матеріалами спадкової справи ніхто із спадкоємців впродовж встановленого законом шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини не подавав, а ОСОБА_3 прийняла спадщину і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а не за заповітом, у звязку з тим, що фактично прийняла спадщину, так як взяла на зберігання після смерті спадкодавця і предявила правовстановлюючі документи на майно, що підтверджено довідкою сільської ради.

Оскільки ОСОБА_8 померла 12 червня 2003 року, шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився 12 грудня цього ж року.

В звязку з тим, що спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців, відповідно до пункту 5 Прикінцевих і перехідних положень до спірних правовідносин застосовуються правила книги шостої Цивільного Кодексу України.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові від 26.09.2012 року №6-85цс12 висловив правову позицію, згідно з якою право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 3 статті 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз. 6 пункту 24 Постанови від 30.05.2008 року №3 "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов'язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим повязана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Підстава, на яку посилався позивач щодо поважності пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини - факт підробки іншим спадкоємцем ОСОБА_3 заповіту від 08.07.2002 року та підпису про відмову від прийняття спадщини, а в подальшому розгляд кримінального провадження щодо зазначених дій, не може бути визнана судом поважною.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину не за заповітом, а за законом, а в матеріалах спадкової справи взагалі відсутній заповіт від 08.07.2002 року, наявність якого нібито перешкоджала позивачці вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Як підтверджено матеріалами справи з моменту відкриття спадщини і до звернення ОСОБА_12 з позовом про визначення додатково строку для прийняття спадщини минуло 13 років.

Позивач ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що сумніви щодо правомірності успадкування всього майна відповідачкою ОСОБА_3 в них виникли ще в 2007 році, а з 2013 по 2015 рік тривали розслідування і розгляд відповідного кримінального провадження.

Наявність кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не могло бути перешкодою для подачі заяви про прийняття спадщини позивачем, оскільки прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій - подання письмової заяви.

Отже колегія суддів приходить до висновку про те, що поважні причини пропуску позивачкою ОСОБА_4 встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні, що є підставою для відмови в позові.

Неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ ОСОБА_13
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_14 /підпис/ ОСОБА_15 ОСОБА_13