Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/1958/15 Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/778/1505/16 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначив, що 10 травня 2013 року о 12 год. 30 хв. по вул. Сапожникова в м.Запоріжжі, напроти повороту на АТП 12310 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія автомобіля «ВАЗ 2101», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 та автомобіля «ГАЗ-21», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Позивач вважає, що вина ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 червня 2013 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених до стягнення розмірів матеріальної шкоди, позивач зазначив звіт про оцінку транспортного засобу від 24.05.2013 року №37, відповідно до якого розмір відновлювального ремонту складає 21 012,09 грн. За проведення оцінки ним було сплачено 200 грн.

На час звернення до суду йому не була виплачена сума завданої шкоди, автомобіль не відремонтовано.

Крім того, вважає, що йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав через ушкодження автомобіля та неможливість протягом тривалого часу користуватись автомобілем, порушення його нормальних життєвих зв'язків. Моральну шкоду оцінює у 20000 грн.

На підставі зазначеного остаточно просив стягнути з ОСОБА_4 витрати на відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП, у розмірі 21 012,09 грн.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. і витрати за сплату експертизи в розмірі 200 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року до участі в якості третьої особи залучено ПАТ СК «Оранта Січ».

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 05.06.2013 року, 10.05.2013 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», державний номер НОМЕР_1, скоїв зіткнення з автомобілем «ГАЗ-21» державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 Вказаною постановою суд визнав ОСОБА_4 винним у скоєнні дорожньо-транспортній пригоді та призначив йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.(а.с.67).

Судом також встановлено, що власником автомобіля «ВАЗ 2101», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 застраховано свою цивільно-правову відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, страховик - СК «Оранта Січ», що підтверджується полісом № АС/0732732 від 24.03.2013р.

Відповідно до зазначеного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю особи становить 100 000,0 грн., а майну 50 000 грн., франшиза складає 1000 грн.

Відповідно до звіту №37 від 24.05.2013 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «ГАЗ-21», державний номер НОМЕР_2, без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 21012,09 грн.; з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 16355 грн. 32 коп., а ринкова вартість зазначеного автомобіля на час зіткнення - 6897 грн. 40 коп. На підставі цього експертом було зроблено висновок, що матеріальна шкода є вартістю автомобіля на час зіткнення - 6897 грн. 40 коп. (а.с.7-16).

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентується ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Згідно з п. 30.2 ст. 30 Закону, якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, у п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено порядок визначення розміру та відшкодування шкоди, якщо транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження. При цьому розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не погодився, що його автомобіль в наслідок дорожньо-транспортної пригоди було знищено.

В матеріалах справи міститься також звіт №133 про оцінку автомобілю «ГАЗ-21», державний номер НОМЕР_2, від 28.05.2013 р., відповідно до якого утилізаційна вартість станом на 22.05.213 р. складає 3 421,99 грн.(а.с.70).

На підставі вищезазначених звітів та розрахунку ПАО СК «Оранта Січ» був складений страховий акт від 20.08.2013р., відповідно до якого була встановлена сума виплати страхового відшкодування - 2475,41 грн., яка була перерахована позивачу (а.с.79-81).

ОСОБА_4 відповідно до розписки, оригінал якої міститься в матеріалах справи, сплатив позивачу ОСОБА_3 суму франшизи в розмірі 1000,00 грн.(а.с.64).

Судом також встановлено та не заперечувалось ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, що автомобіль «ГАЗ-21», державний номер НОМЕР_2, позивачем не відремонтовано.

З огляду на викладене, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 21012, 09 грн. є обґрунтованим.

Відмовляючи позивачу в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення вартості проведеної експертизи в сумі 200 грн., суд першої інстанції не мотивував свій висновок.

Пунктами 34.2. - 34.4. статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: страхового акту від 20 серпня 2013 року (а.с.71), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від ОСОБА_6 надійшло до страхової компанії 10 травня 2013 року, звіт № 128 від 24 травня 2013 року про оцінку автомобілю «ГАЗ-21», державний номер, НОМЕР_2, виконаний на підставі повідомлення страховика від 24 травня 2013 року (а.с.82), таким чином, у визначений п. 34.2. ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк страховик ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», в якого на підставі полісу № АС/0732732 застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4, самостійно не визначив розмір завданих потерпілому ОСОБА_3 збитків, пов'язаних із пошкодженням її автомобіля. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

У зв'язку із цим потерпілий відповідно до п. 34.3. ст. 34 вищезазначеного Закону самостійно на підставі договору № 37 від 20 травня 2013 року залучив експерта, який визначив вартість матеріальних збитків в результаті пошкодження зазначеного автомобіля (а.с.7-20, 46).

За приписами ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів за оплату послуг експерта.

Однак матеріали справи не містять та ОСОБА_3 не надано розрахункового документу на підтвердження понесених витрат в сумі 200 грн. ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення витрат, пов'язаних з проведенням експертної оцінки.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірну відмову суду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 Постанови).

Зважаючи на вказану норму закону та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, колегія вважає, що сам факт спричинення пошкоджень автомобілю позивача, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, потребує від потерпілого додаткових зусиль на його відновлення, а також змін в усталеному укладі життя через неможливість тимчасово користуватись своїм транспортним засобом, що, в свою чергу, спричиняє йому певні моральні страждання. Тому з урахуванням того, що відповідач самостійно взяв на себе обов'язок щодо відновлення автомобілю, та, враховуючи вимушене обмеження в користуванні автомобілем, колегія вважає, що є достатнім розмір на відшкодування моральної шкоди позивачеві у сумі 1 000 грн., яку слід стягнути з ОСОБА_4.

Таким чином, за наслідками перевірки апеляційної скарги позивача колегія вважає її частково обґрунтованою - в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, тому рішення в цій частині у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із задоволенням позову в цій частині на суму 1 000 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року у цій справі скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди та ухвалити в цій частині рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 1000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: