УХВАЛА

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Креді АгрікольБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «УБФ», про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 3 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді АгрікольБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 грудня 2009 року між ПАТ «Індустріально-експортний Банк», яке змінило свою назву на ПАТ «Креді Агріколь Банк», та товариством з обмеженою відповідальністю «УБФ» (далі - ТОВ «УБФ») було укладено кредитний договір, за яким останнє отримало кредит у розмірі 5 млн. 500 тис. грн строком на 35 місяців - до 25 листопада 2012 року. На забезпечення виконання боргових зобов'язань за цими договорами ПАТ «Креді Агріколь Банк»

27 листопада 2009 року було укладено окремі договори поруки із ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобов'язань, які виникають з вищезазначеного кредитного договору.

Крім того, 23 січня 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та

ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Також 23 січня

2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_6 було укладено окремі договори застави майнових прав на вклади.

На вимоги банку як позичальник, так і поручителі не реагували, допустили заборгованість по кредиту станом на 5 квітня 2012 року у розмірі

2 968 617 грн 57 коп.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно з ТОВ «УБФ» та з кожним із поручителів окремо на його користь указану суму заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 3 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року, позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 968 617 грн 57 коп., яка підлягає солідарному стягненню разом з

ТОВ «УБФ» з кожним із поручителів окремо. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителів у солідарному порядку з кожним із поручителів окремо.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому послався на те, що ОСОБА_4 уклав як договір фінансової поруки, так і договір застави, при якому не був розірваний перший договір поруки й не відбулося заміни первісного зобов'язання новим між тими самими сторонами (новація), тому його зобов'язання за договором поруки не припинилися.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 15 грудня 2009 року між ПАТ «Індустріально-експортний Банк», яке змінило свою назву на ПАТ «Креді АгрікольБанк», та ТОВ «УБФ» було укладено кредитний договір, за яким останнє отримало кредит у розмірі 5 млн. 500 тис. грн строком на 35 місяців - до 25 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання боргових зобов'язань за цим договором

ПАТ «Креді Агріколь Банк» 27 листопада 2009 року було укладено окремі договори поруки із ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобов'язань, які виникають з вищезазначеного кредитного договору.

Крім того, 23 січня 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та

ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. 23 січня 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_6 було укладено окремі договори застави майнових прав на вклади.

На вимоги банку як позичальник, так і поручителі не реагували, допустили заборгованість.

На підставі п. 6.1.3 укладеного 23 січня 2012 року між банком та

ОСОБА_4 договору застави майнових прав на вклад, банк самостійно списав грошові кошти у розмірі, необхідному для виконання цього зобов'язання, тобто за рахунок предмета застави задовольнив свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором та відшкодував інші витрати. Станом на 23 березня

2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складала

5 735 788 грн. 29 березня 2012 року банком списано грошові кошти з вкладного рахунку ОСОБА_4 у розмірі 1 771 427 грн 37 коп., з вкладного рахунку ОСОБА_6 у розмірі 1 012 265 грн 56 коп. у рахунок погашення заборгованості ТОВ «УБФ» за кредитним договором.

Таким чином, списана загальна сума 2 783 692 грн 93 коп., й станом на

5 квітня 2012 року загальна сума заборгованості склала 2 968 617 грн 57 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя.

Частиною 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України). При цьому не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, проте в такому випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою.

Судами встановлено, що поручителі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6 уклали з ПАТ «Креді Агріколь Банк» окремі договори поруки і між ними немає солідарної відповідальності.

Районний суд, у зв'язку із цим, зазначив про стягнення кредитної заборгованості солідарно з ТОВ «УБФ» із кожним із поручителів окремо.

Разом з тим, у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що в резолютивній частині рішення суду повинні міститися вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

У порушення наведеного та вимог ст. 215 ЦПК України районний суд виклав резолютивну частину щодо стягнення кредитної заборгованості настільки нечітко і незрозуміло, що виконати рішення суду неможливо. Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув.

Крім того, сторонами у справі згідно вимог ст. 30 ЦПК України є позивач і відповідач.

Незважаючи на зазначене, кредитну заборгованість стягнуто з ТОВ «УБФ», яке залучено до участі у справі як третя особа. Задоволення позовних вимог до третьої особи процесуальним законом не передбачено. На зазначене апеляційний суд уваги не звернув.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, ст. ст. 1, 12 ГПК України вирішення вимог між юридичними особами, якими є ПАТ «Креді АгрікольБанк», та ТОВ «УБФ», до юрисдикції загальних судів не віднесено.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик