Провадження № 22-ц/779/2424/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Пнівчук О.В.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за апеляційною скаргою представника державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надавало відповідачу ОСОБА_2, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 послуги теплопостачання. Однак, користуючись послугами позивача, плату за отримані послуги відповідач здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 01 червня 2015 року утворилась заборгованість за послуги теплопостачання на загальну суму 4 400,29 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та понесені судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 310,08 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн.

На дане рішення представник ДМП «ІФТКЕ» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд, задовольняючи частково позовні вимоги дійшов помилкового висновку про застосування строку позвної давності, оскільки позовна давність переривалась шляхом звернення позивача в суд із позовом у квітні 2010 року а також із заявою про видачу судового наказу у лютому 2015 року.

Апелянт також вказує, що суд не врахував положення, які містяться у правовому висновку ВСУ від 21.01.2015 року у справі №6-214 цс14, в якому зазначено, що подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом 2 ЦПК україни, перериває перебіг строку позовної давності.

Крім того, відповідач у лютому 2015 року здійснив проплату в розмірі 200 грн., що свідчить про визнання ним свого боргу та переривання строку позовної давності.

З цих підстав, просив оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала з наведених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив доводми апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за надані послуги теплопостачання за період з 07 квітня 2012 року по 01 липня 2015 року у сумі 310,08 грн., у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається що відповідач ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області (а.с. 28).

Всатвановлено, що позивач ОСОБА_4 міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» по серпень 2012 року надавав відповідачу послуги з теплопостачання.

Згідно представленого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на 01 червня 2015 року складає 4 400,29 грн. (а.с. 2).

З розрахунку боргу за теплоенергію вбачається, що розмір заборгованості станом на 01 квітня 2010 року становив 6 376,61 грн. (а.с. 65), станом на 31 грудня 2010 року 7569,16 грн. (а.с. 71), а станом на 31 грудня 2011 року - 9663,50 грн.(а.с. 71), станом на 01 грудня 2014 року - 10 976,90 грн. (а.с. 66).

Встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання станом на 01 квітня 2010 року у розмірі 6 376,61 грн. (а.с. 64).

07 квітня 2015 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання (а.с. 74-75).

03 червня 2015 року Івано-Франківським міським судом був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання станом на 01.12.2014 року в сумі 10976,90 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 липня 2015 року вищезазначений судовий наказ скасовано (а.с. 77).

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, у яких просив застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити в позові у звязку із спливом строку позовної давності.

Відповідно до положень ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено факт неналежної оплати відповідачем ОСОБА_2 коштів за надані послуги з теплопостачання, а тому враховуючи подану останнім заяву про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача заборгованості за період з 07 квітня 2012 року по 01 липня 2015 року у сумі 310,08 грн, а в задоволенні решти позовних вимог обґрунтовано відмовив у зв»язку з пропуском строку позивачем строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що відповідач у лютому 2015 року здійснив проплату в розмірі 200 грн., що свідчить про визнання ним свого боргу та переривання строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки встановлено що відповідач здійснює оплату за надані послуги на рахунок Станіславської ТЕК (про що суду представлено копії квитанцій), яка з серпня 2012 року надає послуги з теплопостачання, а тому помилкове зарахування внесеного ним платежу за опалення за лютий 2015 року на рахунок позивача не дає підстав для висновку про вчинення відповідачем дій які свідчить про визнання ним свого боргу перед позивачем і перериванням внаслідок цього позовної давності.

Крім того, представник позивача не представив суду будь-яких доказів на підтвердження того, що строк позовної давності ним пропущено з поважних причин.

Посилання представника позивача на те, що строк позовної давності було перервано, оскільки ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 17.02.2015 року зверталось до Івано-Франківського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні кошти, на думку колегії суддів, не може бути прийнято до уваги, оскільки задовольняючи частково позов у межах трьохрічного строку позовної давності, судом першої інстанції враховано те, що позивач 07.04.2015 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, судом дана належна правова оцінка зібраним доказам по справі, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Пнівчук

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_5