У х в а л а

іменем україни

8 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб - Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_6, про визнання права користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання за нею права користування земельною ділянкою розміром 0,0600 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з конфігурацією та межами, що графічно відображені в додатку № 2 до висновку експертизи № 252 від 03 червня 2014 року ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон», мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вінницького районного суду від 1 лютого 2007 року визнано, що житловий будинок АДРЕСА_1, який станом на 1994 рік був недобудованим, на той час являвся спільною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та розділено майно подружжя, визнано за ОСОБА_4 право власності на 100 % житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 частку в спільному майні подружжя у вигляді грошової компенсації за Ѕ частку вказаного житлового будинку станом на 1994 рік у розмірі 10 114 грн.

На підставі вказаного рішення 27вересня 2007 року ОСОБА_4 зареєструвала право приватної власності на цей житловий будинок.

Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,12 га, яка виділялась в користування ОСОБА_5, на підставі протоколу № 3 засідання правління колгоспу ім. Леніна від 9 квітня 1990 року із подальшим затвердженням рішення загальних зборів колгоспників № 3 від 18 жовтня 1990 року, а рішенням виконавчого комітету № 5 «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у власність» від 28березня 1996 року було вирішено питання про передачу у власність цієї земельної ділянки ОСОБА_5 Проте, ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку за спрощеною процедурою її приватизації не набув, оскільки, відповідно до діючого на той час законодавства, із замовленням на виготовлення та видачу державного акту про право власності не звертався.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 по теперішній час перебуває у користуванні її колишнього чоловіка, не зважаючи на той факт, що житловий будинок розташований на земельній ділянці перейшов у власність ОСОБА_4

Згоди з ОСОБА_5 про перехід до неї права користування тією частиною земельної ділянки на якій розміщений її будинок та частину земельної ділянки необхідної для обслуговування, позивач дійти не може, що послужило підставою для звернення з даним позовом в суд.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 2 лютого 2016 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 2 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою розміром 0,0600 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з конфігурацією та межами, що графічно відображені в додатку № 2 до висновку експертизи № 252 від 3 червня 2014 року ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

ОСОБА_5, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 120 ЗК України в редакції від 27 квітня 2007 року та ч. 2 ст. 377 ЦК України в редакції від 2004 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право користування на земельну ділянку необхідну для його обслуговування.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 право власності на будинок набула 27 вересня 2007 року, отже до неї перейшло право користування спірною земельною ділянкою на підставі законодавства, що діяло на той час.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
О.М. Ситнік О.В. Ступак