Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/6889/14-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 20 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Бердичівське міськрайонне управління юстиції, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Зазначала, що 09 листопада 2006 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, згідно якого вона передає належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язується сплатити обумовлену ними суму коштів на протязі 3-ох банківських днів у зв'язку з отриманням кредиту банку. Однак вони не мали реального наміру виконувати даний договір, оскільки мали інші цілі, ніж визначено договором. Іншого житла вона не мала, кошти за договором не отримувала.

На даний момент вона проживає в квартирі разом з донькою та малолітнім сином, проводить поточні ремонти та сплачує комунальні платежі за отриманні послуги.

За наведених обставин та після уточнення підстав позову, ОСОБА_1 просила визнати договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 09.11.2006 року, що укладений між нею та ОСОБА_2 недійсним у зв'язку із його фіктивністю.

Також просила скасувати заборону на відчуження даної квартири, накладену 10.11.2006 року приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області, та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу вказує, що судом неповно та неправильно досліджено докази і встановлено обставини у справі, зроблено невідповідні їм висновки, що потягло прийняття рішення з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема зазначає, що позивач просив визнати договір купівлі-продажу недійсним у зв'язку з його фіктивністю, тобто з підстав передбачених ст.234 ЦК України. Проте судом обставини, на які посилався позивач, повно та всебічно не з'ясовані, обгрунтувань відмови у задоволенні позову про визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю не наведено. Суд відмовив у задоволенні вимог, які фактично не заявлені. Тобто суд вийшов за межі позовних вимог.

Судом не врахована правова позиція, висловлена Верховним Судом України в Постанові від 21.01.2015 року у справі №6-197цс14 щодо фіктивності аналогічних правочинів, мотиви відступлення від неї не наведено.

Також вказує, що описова частина рішення не містить пояснень осіб, які беруть участь у справі, мотивувальна - мотивів, з яких суд вважає встановленою відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги позивача щодо фіктивності договору.

Суд безпідставно пропонує позивачу обрати інший спосіб захисту, проте обрання способу захисту знаходиться в компетенції позивача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити позов та визнати оскаржуваний правочин недійсним у зв'язку з його фіктивністю.

Відповідач та його представник в судове засідання апеляційного суду не з'явилися. В суді першої інстанції позов не визнали.

Представник третьої особи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позов вважає безпідставним.

Представник третьої особи Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області в судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягали згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Матеріалами справи доведено, що 09.11.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу. Згідно договору ОСОБА_1 передає належну їй на праві власності (згідно договору дарування від 23.10.2002 року) квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язується сплатити обумовлену сторонами суму за її купівлю на протязі 3-ох банківських днів у зв'язку із отриманням кредиту банку. Продавець при отриманні вказаної суми за договором зобов'язувався видати покупцю письмову розписку, яка свідчитиме про факт повного розрахунку (а.с. 20, 22).

В цей же день проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на дану квартиру, яке виникло у неї на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2006 року.

Звертаючись до суду з цим позовом позивачка зазначила, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між нею і ОСОБА_2 09 листопада 2006 року є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а тому просила визнати вказаний договір недійсним на підставі ст.234 ЦК України.

Також просила скасувати заборону на відчуження квартири та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 (а.с.123 - 126).

Вимоги позивача не підтверджені матеріалами справи та не грунтується на нормах матеріального права.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.234 ЦК України, на яку посилається позивач обгрунтовуючи позов, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином.

Тобто, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2006 року продавцем покупцю (ОСОБА_1 - ОСОБА_2) відповідно до умов оскаржуваного договору купівлі-продажу видана нотаріально посвідчена розписка, засвідчена копія якої надана представником третьої особи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в ході апеляційного розгляду та долучена до матеріалів справи. Даною розпискою ОСОБА_1 підтвердила, що ОСОБА_2 по договору купівлі-продажу від 09.11.2006 року розрахувалася з нею повністю в сумі 121 200 грн., тому ніяких претензій до неї не має.

Розписка не спростована та не визнана недійсною в установленому законом порядку.

Відтак, доводи позивачки, про те, що договір не виконувався і кошти від продажу квартири не отримувала не є обгрунтованими.

Також, як вказувалося вище, після укладання договору купівлі - продажу була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на дану квартиру.

Крім того, 10.11. 2006 року між ОСОБА_2(як власником спірної квартири) та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки №ZRSWGK00000079, згідно з яким в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 передала, а Банк прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.25).

На підставі даного договору іпотеки 10.11.2006 року приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області накладена заборона на відчуження зазначеної квартири.

Тобто вказане свідчить, що на виконання правочину спірне майно продавцем було передано покупцю, а останнім сплачено за нього певну грошову суму та на свій розсуд передано майно іншій особі (ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Водночас, факт передачі спірного майна від продавця - покупцю підтверджується наступним.

Так, з умов укладеного договору купівлі-продажу та матеріалів справи вбачається, що продавець передав покупцеві технічний паспорт на квартиру, документи на право власності і сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири покупцеві. Сторони домовилися, що під передачею квартири за цим договором слід вважати передачу документів. Прийняття покупцем від продавця технічного паспорта на квартиру, документів на право власності свідчить, що передача відбулась.

Факт передачі документів на квартиру від продавця покупцю об'єктивно підтверджується фактом укладення договору іпотеки між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.22, 25).

Тобто, матеріалами справи доведено, що на виконання правочину було передано майно та сплачені кошти, а тому такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З огляду на наведене колегія суддів визнає, що позивач не довела суду відсутність в учасників оскаржуваного правочину наміру створити правові наслідки, що свідчить про відсутність підстав, передбачених ст. 234 ЦК України для визнання правочину фіктивним та задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги про скасування заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, накладену 10.11.2006 приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області, та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на дану квартиру, яке виникло у неї на підставі даного договору купівлі-продажу є похідними від визнання недійсним договору купівлі-продажу даної квартири, а також враховуючи, що позивачка з позовом про скасування договору іпотеки №ZRSWGK00000079 від 10.11.2006 року не зверталася до суду, тому вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Проте розглядаючи справу, суд першої інстанції не визначився з позовними вимогами та правовими нормами, з яких заявлено позов, обставин, на які посилався позивач повно та всебічно не з'ясував, обгрунтувань відмови у задоволенні позову про визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю не навів, а ухвалив рішення про відмову у задоволенні вимог, які фактично не заявлені.

Тому доводи апеляційної скарги є частково обгрунтованими.

Вказане, відповідно до ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Бердичівське міськрайонне управління юстиції, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування заборони на відчуження квартири та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді