Дата документу 09.09.2016
СПРАВА 320/1085/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» вересня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

при секретарі Прозоровій Т.О.

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору найму (оренди) приміщення дійсним, стягнення безпідставно отриманих коштів та оплати за проживання за договором найму (оренди) приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач уточнюючи позовні вимоги просить визнати дійсним договір найму (оренди) приміщення літньої кухні, за адресою вул. Менжинського, 22 у м. Мелітополі, укладений 27 лютого 2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_4, стягнути з відповідача на свою користь суму завдатку у розмірі 25 000 гривень, заборгованість за договором найму оренди приміщення за період з березня 2015 року по грудень 2015 року у сумі 13 000 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 551,20 гривень зазначивши, що наприкінці 2014 року на початку 2015 року позивач вирішила розпорядитися належною їй на підставі договору дарування від 13.07.2002 року р. № 3026, 11/25 частин житлового будинку № 22 по вул. Менжинського в м Мелітополі Запорізької області. Вже у лютому 2015 року сторони домовилися про купівлю продаж належної позивачу частини житлового будинку. Сторони погодили всі істотні умови договору, у тому числі вартість частини будинку у розмірі 120 000 гривень. Відповідач пообіцяла позивачу що через 4 місяці у неї буде фінансова можливість розрахуватись за будинок у повному обсязі. 27 лютого 2015 року відповідачка написала розписку у якій розписала погоджені умови купівлі продажу. Сторони також домовились про внесення відповідачкою завдатку у сумі 25 000 грн. з яких 15 000 грн. - вона внесла 28 травня 2015 року та 10 000 грн. - 04 липня 2015 року. Отримання коштів (завдатку) сторони оформлювали розписками. Стосовно вказаних умов договору завдатку у присутності свідка ОСОБА_5 складалися розписки, в яких відображені усі грошові суми, які відповідачка сплачувала мені як завдаток і як плату за проживання у домоволодінні. Після повного розрахунку у розмірі 120000 грн. сторони збиралися укласти угоду купівлі продажу 1/2 частини будинку та посвідчити її у нотаріуса. Крім того, відповідачка повідомила позивача про те що їй з дитиною ніде жити, і вона не проти орендувати приміщення у якості житла доти не купить його. Позивач погодилась на це, запропонувала щомісячну плату за проживання у сумі 1300 грн. за умови сплати комунальних послуг (послуги водо-, газо- та електропостачання) за її рахунок, її все влаштувало. Таким чином сторони погодили всі умови договору найму (оренди) приміщення та уклали усний договір найму приміщення. Сторонами угоди було не дотримано письмової форми договору, щодо даного виду правочинів, тобто договір було укладено в усній формі. Однак, позивачка, вчинила дію, а саме передала житло, а відповідачка підтвердила вчинення такої дії шляхом вселення у дане житло для проживання а також сплатою суми коштів за два місяці у розмірі 2600 грн. , 2 місяці х 1300 грн., що відбулося 27 лютого 2015 року. Всього за всіма розписками сплачено було 35400 грн. Крім того, за згодою позивача відповідач разом зі своєю дитиною була зареєстрована у належному позивачу будинку. У листопаді 2015 року відповідач повідомила позивача про свою відмову від купівлі продажу частини будинку. Так, відповідач не виконала свої зобов'язання за угодою купівлі продажу частини будинку, які взяла на себе і не оплатила обумовлену вартість частини будинку в сумі 120 000 гривень у повному обсязі, тому сторони так угоду купівлі продажу не уклали. Умови договорів не виконані з вини наймача та покупця, в одній особі. Відповідач продовжувала проживати у будинку, не сплачуючи коштів, передбачених нашою домовленістю , та ухиляючись від укладення угоди купівлі продажу житлового будинку, та вимагала повернення завдатку, оскільки вона не бажала купувати частку будинку позивача. Відповідач, проживаючі у будинку позивача, у листопаді 2015 року та у грудні 2015 року не виконувала взяті на себе зобовязання та не сплачувала орендної плати в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 2 600 грн. Неодноразово позивач намагалась вирішити питання невиконаного зобовязання шляхом переговорів з відповідачем. Однак до позитивних результатів це не привело. На вимоги позивача про виселення відповідачка відповіла відмовою та вимагала щоб позивач повернула завдатки у сумі 15000 грн. і 10 000 грн. а також плату за проживання яку вона сплачувала до 05 жовтня 2015 року, а всього 35 400 грн. Наприкінці 2015 року знайшовши покупця, позивач погодила з ним умови купівлі продажу належної їй частини будинку. Однак для оформлення угоди у нотаріуса, потрібна була довідка від квартальної про те що ніхто не зареєстрований за адресою вказаного приміщення. Знову постало питання реєстрації та проживання відповідача за вказаною адресою. Відповідач почала шантажувати позивача та вимагати щоб вона їй сплатила 35 400 грн., а тоді вона виселиться з моєї літньої кухні. Так, відповідач вимусила позивача надати їй суму грошей які вона вимагала. Таким чином відповідач безпідставно отримала від позивача грошові кошти у сумі 35 400 грн. Після чого позивач змогла розпорядитися належною їй 1/2 частиною будинку по вул. Менжинського 22 у м. Мелітополі. На початку лютого 2016 року позивач запропонувала відповідачу повернути вказану суму, однак гроші не повернуті.

21.04.2016 року від відповідача ОСОБА_4 надійшла зустрічна позовна заява, в якій вона просить стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень та судовий збір у розмірі 551.20 гривень. зазначивши, що на початку 2015 року, вона з чоловіком ОСОБА_6 з метою придбання у власність власного житла, домовилися з ОСОБА_3 про придбання 1/2 частини житлового будинку по вул. Менжинського, 22 в м. Мелітополі, який на той час належав останній. Інша ? частина зазначеного будинку належала ОСОБА_7 Обумовлена сторонами сума за вказану частку домоволодіння склала 120 000 грн., які сторони домовилися сплачувати частками, але не менше 1300 грн. на місяць, до повної сплати вищевказаної суми, і визначеного кінцевого строку для сплати платежів сторонами не було визначено, і в даному випадку ОСОБА_4 з чоловіком були як ніхто зацікавлені в якнайшвидшому придбанні житла. В послідуючому відповідач пообіцяла, що нотаріально оформить угоду купівлі-продажу частки домоволодіння на ім'я ОСОБА_4 На підтвердження наміру зазначений між сторонами правовідносин, ОСОБА_4 після внесення відповідної суми власноручно надавала письмове підтвердження, що вбачається з розписки, з якої в свою чергу вбачається, що відповідачка посвідчувала факт отримання грошових коштів на відповідну дату та суму. З первісного позову вбачається, що між сторонами нібито була угода про найм житлового приміщення на платній основі в розмірі 1300 грн. щомісячно. Однак, відповідні обставини не відповідають дійсності, так як ОСОБА_4 не надавалося житлового приміщення для проживання, оскільки літня кухня - це не жиле приміщення, а підсобне, тобто будь якого наміру на спрямовування правових наслідків, на які посилається позивач в первісному позові, не може йти і мова, так як відсутній об'єкт найму житлового фонду. А домовленість між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині здійснення виплат частками була виключно стосовно вартості 1/2 частини вищевказаного домоволодіння, а будь-який усних чи письмових домовленостей стосовно оплати за найм між сторонами не було, що також підтверджується наданою ОСОБА_3 розпискою, яка повністю спростовує твердження позивача в первісному позові в частині вимог про стягнення оплати за проживання за договором найму. В дійсності, стоирони дійшли згоди, що оскільки ОСОБА_4 фактично мала намір придбати частину будинку, ОСОБА_3 впустила ОСОБА_4 з дітьми жити не в будинок, а до літньої кухні на безоплатній основі, тобто про плату за проживання між сторонами навіть мови не було, що в свою чергу підтверджується відсутністю будь-яких письмових доказів, тобто договору найму, тощо. За спожиті комунальні послуги ОСОБА_4 справно сплачувала. Що стосується вимог ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку в розмірі 25000 грн. ОСОБА_4 вважає, що вони також не підлягають задоволенню. Порушення зобов'язання, які взяла на себе відповідач сталося саме за її вини, оскільки саме вона відмовилася продавати ОСОБА_4 частину належного їй на той час житлового будинку, оскільки в той час коли вона вважала, що ОСОБА_3 має намір відчужити частину майна, вона його продовжувала продавати третім особам, що і вийшло в даному випадку, і 08.10.2015 року вона фактично поставила перед фактом ОСОБА_4, що вона знайшла нового покупця на цілий будинок, тобто належну їй частину та частину належну ОСОБА_7, і зазначила, щоб ОСОБА_4 звільнила літню кухню та знялася з реєстрації разом з дитиною. В послідуючому ОСОБА_4 стала вимагати повернення суми сплачених внесків в рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу, однак вона тривалий час ігнорувала вимоги, і віддала грошові кошти отримані нею в сумі 35400 тільки після того, як ОСОБА_4 подала до Мелітопольського центру надання адмінпослуг заяву про зняття її та дитини з реєстрації місця проживання, і той же час 29.12.2015 року, надала ОСОБА_3 розписку про отримання грошових коштів, і як результат 30.12.2015 року мене було знято з реєстрації. Стосовно посилання ОСОБА_3 на безпідставність отримання ОСОБА_4 грошових коштів, що взагалі тут недоречно у відповідних правовідносинах, хоча це загалом вбачається як підстава вимоги сплати 25000 грн., і той же час остання посилається на нібито існування між сторонами договору завдатку. Наявні на той час у сторін правовідносини не містять як умов щодо передачі частини житлового будинку ОСОБА_4 після сплати оговореної суми, з урахуванням додатково внесеної суми в розмірі 35400 грн., так і наміру зі сторони відповідача на настання реальних правових наслідків, до оформлення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку не було. І тому, в даному випадку про повернення безпідставно отриманих грошових коштів взагалі не може йти мова. Крім того, неправомірними діями відповідача було спричинено ОСОБА_4 значну моральну шкоду, яку вона оцінює в 30000 грн. Моральна шкода полягає в значному порушенні її прав, оскільки відповідач шляхом обману отримувала від неї грошові кошти за придбання частини будинку, і в той же час не збиралася їй його продавати. До того ж, у холодну пору року її фактично виставила на вулицю з трьома малолітніми дітьми. До того ж, ОСОБА_4 змушена нести значні додаткові витрати, це в той час, коли вона вже майже могла б проживати з дітьми в своєму помешканні. Крім того, як зазначалося вище, що місце реєстрації проживання було за адресою: вул. Мешжинського, 22, м. Мелітополь, і після зняття з реєстрації, вона до цих пір ніде не зареєструвалася, що також обмежує її права на здійснення будь-яких дій з нерухомістю, банківських послуг тощо. Загалом, порушився нормальний спосіб життя, і ОСОБА_4 змушена докладати додаткових зусиль по відновленню своїх прав, в тому числі і брати участь у судових засіданнях, нести додаткові витрати.

Представник позивача ОСОБА_8 у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що в 2015 році між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була домовленість про купівлю належного ОСОБА_3 будинку. ОСОБА_4 повинна була за 4 місяці оплатити всю вартість будинку. Відповідач просила позивача пожити у будинку, за що вона буде сплачувати орендну плату. ОСОБА_4 вносила орендну плату за проживання у будинку, та все це вказувала в розписках. При передачі грошей був присутній ОСОБА_5 Договір найму між сторонами у письмовій формі не укладався, він був укладений в усній формі. ОСОБА_4 перевезла свої речі, платила за комунальні послуги та була зареєстрована у вказаному будинку. ОСОБА_4 внесла оплату по оренді будинку за вересень і жовтень 2015 року а в листопаді відмовилася вносити орендну плату за будинок і за проживання. У грудні 2015 році ОСОБА_3 надіслала заяву вимогу про виселення ОСОБА_4 У грудні 2015 року позивач знайшла покупця і тому постало питання про виселення ОСОБА_4 Позивач виплатила грошові кошти відповідачу для того, щоб вона знялась з реєстрації, проте згідно довідки УДМС відповідач ОСОБА_4 до теперішнього часу з реєстрації не знята. Представник позивача зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, суду пояснила, що договір найму (оренди) між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений в усній формі. 35 400 гривень було отримано ОСОБА_3 в рахунок плати за проживання та завдаток за будинок.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні первісний позов не визнала в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засідання проти задоволення первісного позову заперечував в повному обсязі, суду пояснив, що в 2015 році між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було усно оговорено умови договору купівлі продажу житлового приміщення за адресою м. Мелітополі вул. Менжинського № 22. ОСОБА_4 зобовязалась сплачувати ОСОБА_3 по 1 300 гривень що місяця в рахунок майбутнього продажу будинку. На протязі 9 місяців ОСОБА_4 сплачувала ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1 300 гривень щомісяця в рахунок майбутнього оформлення договору купівлі продажу будинку. Проте ОСОБА_4 дізналася, що вона не єдина кому ОСОБА_3 має намір продати вказаний будинок. Сума яку ОСОБА_4 сплатила ОСОБА_3 була авансом. ОСОБА_4 проживала у літній кухні вказаного будинку, сплачувала комунальні послуги якими користувалася. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі та на обґрунтування зустрічних позовних вимог суду пояснив, що діями ОСОБА_3 ОСОБА_4 було завдано маральну шкоду, внаслідок того, що ОСОБА_4 взимку була змушена залишитися на вулиці разом зі своїми малолітніми дітьми.

Заслухавши доводи сторін по справі, дослідивши матеріали справи, а також заслухавши пояснення свідка ОСОБА_5 суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовилися про придбання ОСОБА_4 ? частини житлового будинку по вул. Менжинського, 22 в м. Мелітополі, яка належала ОСОБА_3

Сторонами була обумовлена ціна ? частини житлового будинку по вул. Менжинського, 22 в м. Мелітополі, яка складала 120 000 гривень.

ОСОБА_4 27.02.2015 року була написана розписка згідно якої, остання зобовязалась вносити плату за ? частину домоволодіння в сумі 120 000 гривень, та не менше 1 300 гривень що місяця. Після чого, того ж дня ОСОБА_4 внесла а ОСОБА_3 отримала плату за ? частину домоволодіння у розмірі 2 600 гривень /а.с.15/.

11.05.2015 року ОСОБА_4 внесла а ОСОБА_3 отримала плату за ? частину домоволодіння у розмірі 1 300 гривень. 28.05.2015 року ОСОБА_4 внесла а ОСОБА_3 отримала плату за ? частину домоволодіння у розмірі 15 000 гривень. 04.07.2015 року ОСОБА_4 внесла а ОСОБА_3 отримала плату за ? частину домоволодіння у розмірі 11 300 гривень. 08.08.2015 року ОСОБА_4 внесла а ОСОБА_3 отримала плату за ? частину домоволодіння у розмірі 2 600 гривень. 07.09.2015 року ОСОБА_4 внесла а ОСОБА_3 отримала плату за ? частину домоволодіння у розмірі 1 300 гривень. 05.10.2015 року ОСОБА_4 внесла а ОСОБА_3 отримала плату за ? частину домоволодіння у розмірі 1 300 гривень. Під час передачі та отримання грошових коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були написані розписки в присутності свідка ОСОБА_5 /а.с.15-16/.

25.12.2015 року ОСОБА_3 повернула ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 35 400 гривень які виплачувались ОСОБА_3 в рахунок оплати за ? частину домоволодіння по вул. Менжинського, 22 в м. Мелітополі.

Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, правила ст.571 ЦК України про неповернення суми завдатку в разі порушення зобовязання з вини боржника застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались.

Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобовязання, може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, сума передана ОСОБА_3 є авансом, який був правомірно повернений ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Частиною 1, 2 ст. 812 ЦК України встановлено, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Під час розгляду справи позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження того, що між нею та ОСОБА_4 був укладений договір найму (оренди) приміщення, відповідачу ОСОБА_4 була надано в користування літня кухня - яка не є жилим приміщенням. А домовленість між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині здійснення виплат частками була виключно стосовно вартості 1/2 частини вищевказаного домоволодіння, а будь-який усних чи письмових домовленостей стосовно оплати за найм між сторонами не було.

Також в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5, який пояснив, що йому відомо про те, що в лютому 2015 року ОСОБА_3 домовилася з молодими людьми про продаж належної їй ? частини житлового будинку за 120 000 гривень. Покупці сплатили завдаток у сумі 25 000 гривень та попросились вселитися у літню кухню, що знаходиться на території домоволодіння, після чого почали проживати у вказаному домоволодінні та сплачувати ОСОБА_3 орендну плату за проживання у розмірі 1 300 гривень на місяць. Чоловік відповідача пообіцяв в найкоротші строки оплатити позивачу вартість ? частини будинку. Потім відповідач почала затримувати оплату за проживання, а з листопада 2015 року і зовсім перестала оплачувати проживання в належному позивачу домоволодінні. Позивач почала шукати нових покупців на ? частину належного їй будинку, проте ОСОБА_4 продовжувала проживати в будинку. Після того як у відповідача народилася дитина, вона попросила позивача зареєструвати її у спірному будинку на що позивач погодилася. Після того як ОСОБА_4 перестала сплачувати ОСОБА_3 оренду за проживання, остання почала вимагати,щоб ОСОБА_4 знялась з реєстрації у будинку та погодилася, проте лише за умови повернення усіх грошових коштів які вона їй сплатила. Він був свідком того, що ОСОБА_4 обіцяла ОСОБА_3 виплатити 120 000 гривень до осені 2015 року в рахунок оплати за ? частину будинку. Суд не приймає вказані пояснення свідка у звязку з тим, що вони спростовуються

Отже на підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_3 в задоволення позову до ОСОБА_4 про визнання договору найму (оренди) приміщення дійсним, стягнення безпідставно отриманих коштів та оплати за проживання за договором найму (оренди) приміщення.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Що стосується зустрічної позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 завданої моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень суд вважає, що ОСОБА_4 не доведено, що діями ОСОБА_3 їй була завдана моральна шкода, яка полягала в значному порушенні її прав, оскільки ОСОБА_3 шляхом обману отримувала від неї грошові кошти за придбання частини будинку, і в той же час не збиралася їй його продавати. Крім того ОСОБА_3 повернула ОСОБА_4 суму авансу у розмірі 35 400 гривень.

В звязку з цим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 11, 23, 509, 570, 571, 810, 811, 812, 1167 ЦК України, ст.ст.15, 57, 59-61, 107, 208, 212-215 України,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору найму (оренди) приміщення дійсним, стягнення безпідставно отриманих коштів та оплати за проживання за договором найму (оренди) приміщення відмовити.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Кучеренко