Справа № 165/1152/16-ц
Провадження № 2/165/487/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого Галушки О.Г.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог на стороні позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, про втрату права на користування житловим приміщенням.

встановив:

09 червня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, про втрату права на користування житловим приміщенням.

На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він являється співвласником квартири за адресою: 15-й мікрорайонАДРЕСА_1. Крім нього, в квартирі зареєстровано постійне місце проживання бувшої дружини ОСОБА_4, шлюб з якою він розірвав 23 березня 1994 року. З жовтня 2009 року відповідач у спірному житлі не проживає, жодної участі в його утриманні не бере, не сплачує за комунальні послуги та не проводить поточного ремонту. Відповідач добровільно залишила житло, забрала свої особисті речі та на даний час проживає в іншому житлі. Ніяких перешкод в користуванні спірною квартирою ОСОБА_4 не чинилося. Просить постановити рішення, яким визнати, що відповідач ОСОБА_4 втратила право користування спірним житлом - квартирою, що знаходиться за адресою: 15-й мікрорайонАДРЕСА_1, як така, що більше одного року не проживає без поважних причин в вищевказаному житлі, що належить йому на праві приватної власності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснив, що сім років тому відповідач забрала свої особисті речі з квартири і з того часу в ній не проживає. Жодних перешкод ОСОБА_4 у користуванні житлом він не чинив. Оскільки, на даний час відповідач проживає в іншому житлі, а він несе зайві витрати по утриманню квартири, просить позов задоволити та визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування спірним житлом. Також, просив суд залишити за ним понесені судові витрати у справі, про що подав письмову заяву (а.с.31).

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_4 сім років тому добровільно залишила спірну квартиру і з того часу участі у її утриманні не бере, витрат по оплаті комунальних послуг не несе.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме оголошенням в газеті «Волинь-нова» №79 від 21 липня 2016 року (а.с.29).

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що являється сусідом позивача, проживає з ним у одному підїзді, а тому йому відомо, що ОСОБА_4 сім років тому виїхала з квартири за адресою 15-й мікрорайонАДРЕСА_1 і з того часу там не проживає.

Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких доказів про те, що відповідач по поважній причині не проживає за вищевказаною адресою понад рік, прийшов до висновку, що позов є підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до 42 Конституції України, положень ст.316, ст.317, ст.319, ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно копії договору дарування квартири від 30 жовтня 2000 року та копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4-5), копії технічного паспорта (а.с.6-7) слідує, що квартира за адресою: 15-й мікрорайонАДРЕСА_1 на праві спільної приватної власності належить позивачу ОСОБА_2 та третій особі на стороні позивача ОСОБА_3

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 23 березня 1994 року (а.с.13).

Згідно копії будинкової книги (а.с.9-11) у вищевказаному житлі з 22 червня 1961 року зареєстровано постійне місце проживання відповідача ОСОБА_4

Згідно копії акту, складеного комісією у складі працівників ЖБК «Юність» від 01 червня 2016 року за адресою: 15-й мікрорайонАДРЕСА_1 з 01 жовтня 2009 року ОСОБА_4 не проживає (а.с.12).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 без поважних причин, понад один рік не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: 15-й мікрорайонАДРЕСА_1, і реєстрація відповідача в належному позивачу нерухомому майні порушує його права, передбачені ст.317, ст.319 ЦК України, а тому суд визнає ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування вищевказаним житлом.

Враховуючи заяву позивача, витрати, понесені ОСОБА_2 по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. суд залишає за ним.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.316-319, 321, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 158 ЖК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 71 в будинку № 22, яка знаходиться на 15-му мікрорайоні у місті Нововолинську Волинської області.

Витрати, понесені позивачем ОСОБА_2 по оплаті судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесяти однієї) грн. 20 коп., залишити за ним.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційномупорядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Г. Галушка