Справа № 640/6184/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016 року суддя Київського районного суду м. Харкова Шмадченко С.І., розглянувши позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних та неустойки, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді від 20.04.2016 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, та надано позивачу строк для надання оригіналу квитанції про сплату судового збору на суму 6890,00 грн.

Копію ухвали про залишення вказаного позову без руху представник Корошуп отримав 28.04.2016 р.

04.05.2016 р. на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач зазначає, що на все його майно, в тому числі і на грошові кошти накладено арешт, тому він не має можливості сплатити судовий збір.

Так, в ухвалі від 20.04.2016 р. суддя акцентував увагу на тому, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Однак особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Надана суду довідка за підписом начальника Харківської установи виконання покарань № 27 ОСОБА_4 стосовно того, що ОСОБА_1 не має заробітної плати, копії постанов від 24.11.2010 р.,23.07.2013 р. про арешт його майна, копії витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, не підтверджують його дійсний майновий стан. Крім того, з копій витягів вбачається, що арешт накладено на рухоме та на нерухоме майно. Про грошові кошти, вклади, цінності у витягах нічого не зазначено.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_5 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Оскільки, позивачем відповідно до ухвали судді не виконано всі вимоги, які є передумовою відкриття провадження у справі, то позовна заява вважається неподаною і має бути повернута позивачу.

Керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних та неустойки - вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі протягом пяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: