Справа № 199/1746/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, про вселення та визначення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, що діє в інтересах своїх малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з позовом до відповідачів про її вселення та визначення порядку користування квартирою №104 в будинку №15 по вул. Шолохова у місті Дніпропетровську.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі ордеру на вселення вона в червні 1986 року була вселена в квартиру АДРЕСА_1, як член родини разом із батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та сестрою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Власником паю в Житлово-будівельному кооперативі №378 є відповідачка ОСОБА_4, яка в повному обсязі сплатила його вартість 27.06.1996 року, тому згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.02.2012 року, виданого 17.02.2012 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, є власницею квартири АДРЕСА_2.

Спірна квартира АДРЕСА_3 складається з: коридору -1 площею 5,8 кв.м., житлової кімнати 2 площею 17,1 кв.м., житлової кімнати -3 площею 13,6 кв.м., житлової кімнати 4 площею 11,5 кв.м., кладової 5 площею 0,6 кв.м., кухні 6 площею 8,2 кв.м., санвузлу 7 площею 3,3 кв.м., балкону І площею 0,8 кв.м., лоджії ІІ площею 1,8 кв.м., загальна площа становить 62,6 кв.м., житлова площа 42,2 кв.м.

Позивачка зазначає, що вона при отриманні паспорта у 1996 році була зареєстрована в даній квартирі, яка є її єдиним місцем реєстрації та проживання, іншого житла вона не має.

Відповідно до ч.1 ст.145 ЖК України її неповнолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, також набули право користування даною квартирою та зареєстровані разом з матір'ю за даною адресою.

На теперішній час у квартирі проживають батьки позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які зареєстровані за даною адресою з 13.06.1986 року.

Сестра позивачки ОСОБА_5 на даний час навчається, проживає та тимчасово зареєстрована у м.Києві, однак, як член сім'ї власника, має право користування даною квартирою.

Позивачка зазначила, що у 2008 році вона, маючи певні вади здоров'я, змогла працевлаштуватися лише у м.Сватове Луганської області, куди була змушена виїхати та проживає там з дітьми по теперішній час.

Незважаючи на те, що з цього часу у спірній квартирі вона не мешкала, однак звязку з квартирою не втрачала, за наданими адміністрацією Житлово-будівельного кооперативу №378 розрахунками сплачувала комунальні послуги у розмірі визначеної частки.

Її мати ОСОБА_4, яка з 2012 року є власником вказаної квартири, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, що діє також в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду дане рішення залишено без змін та набрало законної сили.

На теперішній час відповідачка ОСОБА_4 перешкоджає позивачці та її дітям у проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_6, не надає ключі від вхідних дверей та відмовляє у наданні окремої кімнати для їх проживання. Позивачка неодноразово зверталася до матері щодо надання можливості приїхати та мешкати у квартирі, оскільки іншого постійного житла вона та її діти не мають, однак між сторонами склалися недоброзичливі стосунки та ОСОБА_4 чинить їм перешкоди в користуванні житлом.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд вселити її разом із дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_3 та визначити порядок користування квартирою, виділивши їй разом з дітьми житлову кімнату №4 площею 11,5 кв.м., відповідачам кімнати №№2, 3 площею 17,1 кв.м. та 13,6 кв.м. відповідно, інші приміщення залишити у загальному користуванні співмешканців.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та доповнила, що вона згодна проживати разом з дітьми в кімнаті площею 11,5 кв.м, яка є єдиною ізольованою кімнатою, іншого варіанту для їх проживання в квартирі нема, без визначення порядку користування квартирою вселення не матиме сенсу, оскільки між нею та матір'ю існує конфлікт.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити додатково зазначивши, що сторони неодноразово намагалися вирішити спір у позасудовому порядку, однак відповідачка відмовляється надати позивачці ключі від квартири та надати в користування одну окрему кімнату, оскільки між сторонами існують недоброзичливі стосунки та проживання позивачки разом з дітьми в квартирі без визначення порядку користування буде неможливим.

Представник відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_5 не вважає позивачку членом своєї родини, оскільки вона вибула з спірного житла з неповажних причин, не підтримувала звязку із батьками, не сплачувала за комунальні послуги, не надала доказів на підтвердження сплати за утримання спірної квартири. Також представник зазначив, що відповідачка ОСОБА_5 тимчасово відсутня у спірній квартирі через навчання у місті Києві, однак постійно підтримує звязок із батьками ОСОБА_4, ОСОБА_6 За таких обставин просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву.

Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради ОСОБА_9, просив суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням інтересів дітей позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру на вселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, в червні 1986 року була вселена в квартиру АДРЕСА_4 як член родини разом з батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та сестрою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5

Власником паю в Житлово-будівельному кооперативі №378 є відповідачка ОСОБА_4, яка в повному обсязі сплатила його вартість 27.06.1996 року, тому згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.02.2012 року, виданого 17.02.2012 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, є власницею спірної квартири АДРЕСА_2.

Спірна квартира АДРЕСА_3 складається з: коридору -1 площею 5,8 кв.м., житлової кімнати 2 площею 17,1 кв.м., житлової кімнати -3 площею 13,6 кв.м., житлової кімнати 4 площею 11,5 кв.м., кладової 5 площею 0,6 кв.м., кухні 6 площею 8,2 кв.м., санвузлу 7 площею 3,3 кв.м., балкону І площею 0,8 кв.м., лоджії ІІ площею 1,8 кв.м., загальна площа становить 62,6 кв.м., житлова площа 42,2 кв.м.

Судом встановлено, що позивачка зареєстрована у спірній квартирі з 1996 року, поновлена реєстрація 10.03.2016 року.

Неповнолітні діти позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю зареєстровані в даній квартирі та мають право проживання в даному житловому приміщенні, що відповідає вимогами ч.1 ст.145 ЖК України.

Згідно з вимогами ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени

сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.145 ЖК України, члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж право набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім'ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно зі ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до вимог ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

П.39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Необхідно мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Дослідивши спірні правовідносини в ході судового розгляду та застосовуючи діючі норми права, суд вважає, що оскільки позивачка ОСОБА_1 вселилась в спірну квартиру на правах члена родини, то незважаючи на те, що вона є повнолітньою і має свою сім'ю, статус члена сім'ї у неї не припинився.

Відповідачка ОСОБА_4 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1, що діє також в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду дане рішення залишено без змін та набрало законної сили.

Даним рішенням встановлено, що непроживання з 2008 року ОСОБА_1 у спірній квартирі у зв'язку з перебуванням в іншій місцевості, оскільки саме там можливо було через вади здоров'я працевлаштуватися та заробляти на життя, є поважною причиною.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших прав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також суд вважає, що тимчасова відсутність позивачки за зареєстрованим місцем проживання носить мінливий характер та відноситься до її права на проживання, що не порушує права та інтереси інших осіб, та не спростовано будь-якими доказами з боку відповідачів.

Оскільки спірна квартира є єдиним житлом позивачки та її дітей, які мають право користування даним житловим приміщенням, у судовому засіданні відповідачка повідомила про своє небажання надати їй ключі від квартири, що спростовує можливість вільного доступу позивачки разом з дітьми до вказаного житлового приміщення, тому суд вважає вселити ОСОБА_1 разом з дітьми в спірну квартиру АДРЕСА_3 та визначити порядок користування квартирою №104 в будинку №15 по вулиці Шолохова у місті Дніпрі, а саме: виділити в користування ОСОБА_10 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, житлову кімнату площею 11,5 кв.м.; виділити в користування ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суміжні житлові кімнати площею 17,1 кв.м. разом з прилеглим балконом площею 0,8 кв.м., та кімнату 13,6 кв.м. разом з прилеглою лоджією площею 1,8 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор площею 5,8 кв.м., санвузол площею 3,2 кв.м., кухню площею 8,2 кв.м; комору площею 0,6 кв.м.

Також суд вважає зазначити, що визначення порядку користування спірною квартирою та виділення в користування позивачці з дітьми ізольованої житлової кімнати площею 11,5 кв.м, є єдиним ефективним способом захисту їх прав щодо можливості проживання в квартирі, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, між сторонами існує конфлікт та склалися особисті неприязні стосунки.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з кожного на користь ОСОБА_1 по 367 гривень 47 копійок судових витрат.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 208, 209, 212 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, про вселення та визначення порядку користування квартирою, - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_5.

Визначити порядок користування квартирою №104 в будинку №15 по вулиці Шолохова у місті Дніпрі, а саме: виділити в користування ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, житлову кімнату площею 11,5 кв.м; виділити в користування ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суміжні житлові кімнати площею 17,1 кв.м разом з прилеглим балконом площею 0,8 кв.м, та кімнату 13,6 кв.м разом з прилеглою лоджією площею 1,8 кв.м; у спільному користуванні залишити коридор площею 5,8 кв.м, санвузол площею 3,2 кв.м, кухню площею 8,2 кв.м; комору площею 0,6 кв.м.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з кожного, по 367 гривень 47 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя