У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду від 10 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 10 серпня 2016 року зазначений позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 700 гривень щомісячно на кожну дитину та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 17 червня 2016 року і до повноліття дітей.

Стягнуто з ОСОБА_1 551, 20 гривень судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного розміру допущено до негайного виконання.

На рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість через порушення норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про невідповідність дійсності тверджень позивача щодо уникнення від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, оскільки він постійно передає кошти та придбаває товари. Півтора роки тому на термінові потреби позивача витратив 200 євро, які йому надіслала матір із-за кордону.

Усупереч вимогам ч.1 ст. 182 СК України судом не враховано його матеріальне становище та стан здоров'я. Він не працює, від народження хворіє на бронхіальну астму, у нього травмована ліва нога і права рука, а через хворобу в 1999 році звільнений від військового обов'язку. При цьому вказував, що позивач вигнала його з дому, в зв'язку з чим змушений нести додаткові витрати на житло. Тому вважав, що не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Однак погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 750 гривень.

Порушення норм процесуального права полягають у тому, що справу розглянуто за його відсутності, він був позбавлений можливості довести свої заперечення проти позову та подати необхідні докази про погіршення стану його здоров'я.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з нього аліменти на утримання трьох дітей в розмірі по 250 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновок про відхилення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності фактів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків з утримання дітей в повному обсязі, а тому з урахуванням того, що ОСОБА_1 не має постійного регулярного доходу, а також інших обставин, що мають істотне значення для справи, обґрунтовано визначив розмір аліментів в твердій грошовій сумі, розмір яких визначено по 700 гривень на утримання кожного із синів, а також 600 гривень на утримання дочки щомісячно.

З матеріалів справи вбачається, і ці обставини сторонами не оспорюються, що внаслідок шлюбних відносин ОСОБА_2 і ОСОБА_1 мають трьох дітей: синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що ним визнається.

Згідно із вимогами ст.ст. 180, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції повно і правильно з'ясовано обставини справи і правильно застосовано до спірних відносин зазначені норми матеріального права, а також правила ст. 182 правила СК України. При цьому ураховано матеріальне становище дітей та платника аліментів, стан їхнього здоров'я, відсутність у відповідача інших дітей та утриманців, а тому обґрунтовано визначено розмір аліментів у 700 гривень на утримання кожного із синів та 600 гривень на утримання дочки.

Також колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром аліментів і береться до уваги, що хоча діти є малолітніми, проте сини є старшими за віком та навчаються у загальноосвітній школі, а тому нинішні витрати на їх утримання є значнішими за витрати на дочку.

Доводи апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі спростовуються тим, що за віком - 1979 року народження та станом здоров'я платник аліментів є працездатним, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід, а відтак - і сплачувати аліменти, передбачені законодавством на утримання дитини.

Не можна погодитися і з покликаннями відповідача про неповне з'ясування обставин справи, оскільки місцевим судом згідно зі ст. 182 СК України повно та правильно враховано обставини, що мають значення при визначенні розміру аліментів.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про наявність хвороби, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному розмірі, ОСОБА_1 не надав, а судом їх не було здобуто.

Рівність прав та обов'язків чоловіка та жінки; забезпечення дитини можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними актами, визнаними в Україні; справедливість, добросовісність та розумність відповідно ч.ч. 6, 7, 9 ст. 7 СК України є одними із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи платника аліментів на необхідність та вимушеність захисту його прав, порушуючи тим самим права малолітніх дітей, є неприйнятними для апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні свого рішення є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Здолбунівського районного суду від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді: