Справа № 202/9172/15-ц
Провадження № 2/202/568/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивачка звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб зі ОСОБА_2 увідділі ЗАГС адміністрації муніципального утворення «Совєтський муніципальний район» ОСОБА_3 Російської Федерації, актовий запис № 112. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні стосунки фактично припинені з осені 2013 року. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з чим, просила шлюб розірвати.

Позивачка у судове засідання не зявилась, надала суду заяву за якою просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог частини 1 статті 415 Цивільно-процесуального кодексу України, Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" від 10 листопада 1994 року № 240/94-вр, який набрав чинності 14 липня 1995 року та Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, судом було складено та направлено до відповідного запитуваного органу Російської Федерації через Міністерство юстиції України доручення про вручення документів, а саме: позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Республіка Марій Ел, 425400, Російська Федерація. Також відповідно до вимог частин 1, 2 статті 415 Цивільно-процесуального кодексу України, Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року та Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, судом було складено та направлено до відповідного запитуваного органу Російської Федерації через Міністерство юстиції України доручення про виконання окремих процесуальних дій, а саме: допит відповідача по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Республіка Марій Ел, 425400, Російська Федерація.

Совєтським районним судом ОСОБА_5 ОСОБА_3 у складі судді Крутіхіной С.Н. при секретарі Чимаєвій А.В. 05 квітня 2016 року, було допитано в якості відповідача ОСОБА_2, про що було складено протокол. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 визнав. Строк для примирення просив не призначати, оскільки вже 1,5 років спільно з позивачем не проживають. Пояснив, що намагався зберігти шлюб, однак позивачка не бажає примирення. Від виховання дитини не відмовляється та бажає піклуватись про дочку.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та матеріали допиту в якості відповідача, які надійшли на виконання доручення про здійснення окремих процесуальних дій, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.

Відповідно до ч.1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27 червня 2011 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_2 увідділі ЗАГС адміністрації муніципального утворення «Совєтський муніципальний район» ОСОБА_3 Російської Федерації, актовий запис № 112. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з осені 2013 року, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конституцією України, ст. ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224 Цивільно процессуального кодексу України, ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 27 червня 2011 року у відділі ЗАГС адміністрації муніципального утворення «Совєтський муніципальний район» ОСОБА_3 Російської Федерації, актовий запис № 112 розірвати.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.