Номер провадження: 22-ц/785/6870/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект» про визнання вимоги незаконною, визнання незаконним права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2016 року, -

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання вимоги незаконною, визнання незаконним права власності і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те ,що 21.09.2006 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» , правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір кредиту ,за яким позивач отримала кредит у розмірі 80 013 швейцарських франків. ,із сплатою 8,49 % річних строком погашення до 21.09.2011 року.

Договір кредиту був забезпечений іпотекою нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1.

18.05.2015 року ТОВ «Кей-Колект» направив на адресу позивача досудову вимогу в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України про дострокове погашення кредиту .

Позивач посилалася на те,що строк давності минув , тому така досудова вимога суперечить положенню п.п.7 п.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того,позивач посилався на те,що після направлення досудової вимоги відповідач звернув стягнення на іпотечне майно та набув право власності на зазначену квартиру на підставі незаконної вимоги.

Позивач просила суд визнати незаконною вимогу ТОВ «Кей-Коллект» за вих. № 90 від 18 травня 2015 року про усунення порушень; визнати незаконним визнання права власності ТОВ «Кей-Коллект» на квартиру АДРЕСА_2.

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та одночасно посилався на обрання позивачем невірного способу захисту.

Проте з такими висновками погодитися не можна .

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 80013 швейцарських франків зі сплатою відсотків у розмірі 8,49 % річних з кінцевим терміном погашення не пізніше 21 вересня 2011 року (а.с.8-13).

В той же день на забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 43985 від 21 вересня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобовязався відповідати за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року (а.с. 15).

Також, у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0, між АКІБ «УкрСиббанк» (на цей час - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 21 вересня 2006 року, предметом якого є квартира № 108 ,яка розташована в будинку № 82 по вул.Ак.Корольова в м.Одесі (а.с.14).

Відповідно до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, витягу з додатку № 1 до цього договору, ТОВ «Кей-Коллект» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Порядок дострокового повернення кредиту сторони передбачили в розділі 11 договору кредиту.

04.08.2010 року ПАТ «Укрсиббанк» скористався своїм правом дострокової вимоги повернення кредиту та в порядку п.11.1,п.11.2 договору кредиту на підставі ч.2 ст. 1050 ЦПК України звернувся до ОСОБА_2 з досудовою вимогою про дострокове повернення кредиту ,яку позивачем було отримано, про що не заперечував в судовому засіданні колегії суддів представник ОСОБА_2-ОСОБА_4, чим змінив в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання.

Матеріали справи не містять докази звернення ПАТ «Укрсиббанк» або ТОВ «Кей-Колект» з позовом до суду до ОСОБА_3 або до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 0 від 21.09.2006 року протягом шестимісячного строку з дня зміни Банком строку виконання основного зобовязання .

18 травня 2015 року ТОВ «Кей-Коллект» надіслав вимогу про усунення порушень за вих. № 90, в якій вимагав погасити заборгованість, а у випадку непогашення заборгованості у тридцятиденний строк з моменту отримання цієї вимоги ТОВ «Кей-Коллект» буде змушений в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві (а.с.17).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцеві та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п.5.1,п. 5.2 договору іпотеки у разі настання обставин в п.4.1 договору іпотеки Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні Іпотекодержатель зазначає ,який зі способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Матеріали справи не містять докази направлення ТОВ «Кей-Колект» ОСОБА_2 повідомлення про те,що у разі непогашення заборгованості , Іпотекодержатель може здійснити звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передачі цього майна у власність ТОВ «Кей-Колект».

14.08.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 Київського міського нотаріального округу, було вчинено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про перехід право власності за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки на квартиру АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_2 та була предметом іпотеки ,що підтверджується Інформацйною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 просила визнати незаконним визнання права власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру з підстав порушення відповідачем п.7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» .

Відповідно до пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові № 6-239цс14 від 04.02.2015 року.

Таким чином, у серпні 2015 року ТОВ «Кей-Колект» за договором іпотеки, набув в позасудовому порядку право власності на квартиру АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_2, в порушення п.5.1- п.5.2 договору іпотеки , пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», чим порушив права ОСОБА_2, які підлягають поновленню шляхом визнання такого набуття незаконним.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним права власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру.

ТОВ «Кей-Колект» не позбавлений можливості вирішити питання щодо звернення стягнення на іпотечне майно за договором іпотеки від 21 вересня 2006 року в судовому порядку ,або іншим шляхом захистити свої порушені права.

Колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилкового посилання судом першої інстанції в обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання вимоги ТОВ «Кей-Колект» за вих. № 90 від 18.05.2015 року про усунення порушень незаконною на те,що позивачем обрано невірний спосіб захисту , оскільки таке посилання не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ,що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст..ст.55,124 Конституції України та ст.. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту ,не заборонений законом. Оскільки положення Конституції та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.. 8,9 Конституції України),а обмеження матеріального права суперечить цим положенням,порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб,не передбачений законом,зокрема ст.16 ЦК України,але який є ефективним засобом захисту,тобто таким,що відповідає змісту порушеного права,характеру його порушення та наслідкам ,спричиненим цим порушенням ( постанова Верховного Суду України № 6-32цс13 від12.06.2013 р.).

Таким чином , посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення суду на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту є помилковим.

Проте , позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання вимоги ТОВ «Кей-Колект» за вих. № 90 від 18.05.2015 року про усунення порушень незаконною не підлягають задоволенню з інших підстав.

Так, досудова вимога від 18.05.2015 року не є правочином, сама по собі несе характер попередження кредитодавця про те, що у майбутньому має намір реалізувати свої права іпотекодержателя щодо застережень, які містяться в договорі іпотеки та відповідно до ст.57 ЦПК України є одним із письмових доказів ,на підставі яких суд, у разі заявлення кредитодавцем у майбутньому позову ,має становити наявність, або відсутність обставин, якими кредитодавець обґрунтовує вимоги, а боржник свої заперечення.

Оспорювання досудової письмової вимоги про виконання зобовязання законодавчо не передбачено, а тому така позовна вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України , з врахуванням того,що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню , з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. ,сплачений ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом та у розмірі 606 грн. сплачений при принесені апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект» про визнання вимоги незаконною, визнання незаконним права власності задовольнити частково.

Визнати незаконним визнання за ТОВ «Кей-Колект» право власності на квартиру АДРЕСА_5 ,запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 10805498 від 14.08.2015 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1093 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8