Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1946/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.09.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Садове товариство «ДБК» про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсними свідоцтв на право власності.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Садове товариство «ДБК» про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсними свідоцтв на право власності.

Зазначала, що в 1995 році було створено садово-городнє товариство «ДБК» для зайняття колективним садівництвом та виділено земельну ділянку площею 59,84 га на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району.

Статутом товариства передбачено виділення кожному члену в порядку безкоштовної приватизації земельну ділянку площею 0,06 га.

Скориставшись своїм правом на приватизацію землі вона звернулась до ОСОБА_3 районної державної адміністрації із відповідною заявою та зясувала, що площа її земельної ділянки зменшилась на 29 кв.м, оскільки розпорядженням ОСОБА_3 РДА № 463 від 29 травня 2012 року ОСОБА_4 передано земельну ділянку більшу ніж 0,06 га на 7 кв.м за рахунок її земельної ділянки, розпорядженням № 459 від 29 травня 2012 року ОСОБА_5 передано земельну ділянку більшу ніж 0,06 га на 0,04170 га частково за рахунок її земельної ділянки.

Просила визнати недійсним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 РДА № 459 від 29 травня 2012 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності реєстраційний № 3466621 від 15 травня 2013 року на земельну ділянку кадастровий № :02:000:3267, визнати недійсним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 РДА № 463 від 29 травня 2012 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності реєстраційний № 3466903 від 15 травня 2013 року на земельну ділянку кадастровий № :02:000:3266, стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивач не є власником або землекористувачем земельної ділянки, тому не може вимагати усунення будь-яких порушень її прав.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що суд не дослідив обставини, які мають значення для справи, а саме: не перевірив правомірність передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачів та правомірність видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Зміст рішення суду не відповідає вимогам закону, оскільки воно є не мотивованим та не містить відповіді на доводи позивача.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, відповідачі просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Представник третьої особи голова садового товариства ОСОБА_6 просила вирішити спір на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 районна державна адміністрація в письмовому запереченні на апеляційну скаргу просила залишити рішення суду без змін та розглянути справу за відсутності передставника (а.с.135-136).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У справі «Мала проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу у суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип справедливості, закріпленій у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником. Згідно з практикою Суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі », ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

В мотивувальній частині зазначаються мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти (п.3 ч.ч.1 ст.215 ЦПК України).

Таким чином, у судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи та заперечення сторін, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає. Крім того, відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має правовстановлювальних документів на земельну ділянку, не є власником або землекористувачем земельної ділянки, тому не може вимагати усунення будь-яких порушень її прав, проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, садівницькому товариству «ДБК» для ведення колективного садоводства надано в користування земельну ділянку площею 59,84 га на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, зареєстрованого 2 червня 1995 року за №63.

На підставі розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації № 459 від 29 травня 2012 року відповідачу ОСОБА_5 видано 15 травня 2013 року свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:3267, площею 0,117 га, що розташована на території садівницького товариства «ДБК» Соколівської сільської ради Кіровоградського району цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва (а.с.8,9).

На підставі розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації № 463 від 29 травня 2012 року відповідачу ОСОБА_4 видано 15 травня 2013 року свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:3266, площею 0,0607 га, що розташована на території садівницького товариства «ДБК» Соколівської сільської ради Кіровоградського району, цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва (а.с.10-11).

Із змісту зазначених розпоряджень вбачається, що припинено право користування садівницьким товариством «ДБК» цими земельними ділянками та передано їх у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Право власності за ними зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.81,83).

Довідкою садівницького товариства «ДБК», членською книжкою садовода підтверджується, що позивач є членом товариства з 1989 року та користується земельною ділянкою № 624 площею 0,06 га з 1989 року (а.с.38,138). За таких обставин висновок суду, що позивач не є землекористувачем, не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК України ).

Порушення своїх прав позивач обґрунтувала тим, що їй надано в користування 0,06 га, а фактично вона користується 0,0571 га (а.с.39) і зменшення розміру її земельної ділянки на 29 кв.м. відбулося через приватизацію земельних ділянок відповідачами, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачами її права користування земельною ділянкою або зменшення розміру ділянки за рахунок ділянок відповідачів.

Зокрема, позивачем не надано доказів надання їй в натурі на місцевості земельної ділянки саме розміром 0,06 га, крім того, позивач пояснила, що ще до придбання сусідніх земельних ділянок відповідачами межі її земельної ділянки були визначені та встановлено нею паркан. Докази, що межі приватизованих земельних ділянок відповідачів виходять за межі, встановленого позивачем паркану, відсутні, а кадастрова зйомка для визначення меж земельної ділянки позивача (а.с.39) та технічна документація із землеустрою з приватизації земельних ділянок відповідачами не містить відомостей щодо накладення земельних ділянок відповідачів на земельну ділянку ОСОБА_2, ці земельні ділянки є сусідніми.

Відповідно до пунктів 2.5.5 та 3.2 Статуту садівницького товариства «ДБК» розмір приватної чи наданої в користування земельної ділянки не може перевищувати 0,12 га на одного члена товариства, чим спростовуються доводи позивача, що розмір земельної ділянки на одного члена товариства не може перевищувати 0,06 га або бути меншим 0,06 га. Статутом також передбачено право члена садівницького кооперативу приватизувати надану йому в користування земельну ділянку.

Голова садівницького товариства в засіданні апеляційного суду пояснила, що кожному члену товариства за рішенням надавалася земельна ділянка по 0,06 га, проте на місцевості були відхилення як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення ділянки із-за рельєфу місцевості, зсуву грунту тощо, членами товариства на ділянках встановлені капітальні огорожі і відновлення земельних ділянок кожному по 0,06 га є неможливим.

Відповідач ОСОБА_5 придбала дві земельні ділянки, розмір яких становить 0,1170 га, тобто до 0,12 га також не вистачає 30 кв.м.

Таким чином, доводи позивача щодо зменшення її земельної ділянки за рахунок земельних ділянок відповідачів є припущенням і є недоведеними.

Саме по собі не підписання позивачем актів встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (а.с.40-41) при недоведеності факту порушення меж земельних ділянок або зменшення земельної ділянки за рахунок приватизованих земельних ділянок не є підставою для визнання недійсними розпоряджень про припинення права користування садівницьким товариством «ДБК» земельними ділянками та передачу їх у власність відповідачам, свідоцтв про право ввласності.

Крім того, акти встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі підписані представником садівницького товариства «ДБК» ОСОБА_7, яка поставила свій власноручний підпис, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи (а.с.25-37).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2016 року.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування рішень, визнання недійсними свідоцтв на право власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_8