Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1617/16-ц
Провадження № 2/209/968/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Дніпровського району про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду з позовом до Адміністрації Дніпровського району в якому просить визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на 1/2 частку квартири, житловою площею 26,6 кв.м. загальною площею 41,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2..

В обгрунтування позову вказала, що вона, ОСОБА_1, з березня 2006 року до теперішнього часу постійно проживає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2. На момент заселення у вказану квартиру, вона на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_3.

Підставою для отримання права на користування та володіння вказаною квартирою була згода її співвласника ОСОБА_2 На момент її заселення у квартиру, в житловому приміщенні ніхто не проживав, воно було у занедбаному стані, ніхто не слідкував за житловим станом квартири, не сплачував квартирну плату та комунальні послуги. Між нею та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі - продажу вказаної квартири. Вони домовилися, що після досягнення її сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, віку повноліття, між нею та власниками квартири буде укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. А до того часу вона буде володіти та користуватися квартирою, сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, приведе квартиру у належний житловий стан. Саме на виконання досягнутої між ними домовленості, вона зі згоди співвласника квартири, заселилися у житлове приміщення.

Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу всієї квартири станом на березень 2006 року було неможливим, оскільки ОСОБА_2 рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2003 року була позбавлена батьківських прав щодо свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і на належну її неповнолітньому сину 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 було накладено заборону на її відчуження.

ОСОБА_2 час від часу навідувалася до квартири по АДРЕСА_1, вона давала їй грошові кошти та продукти харчування, і вона знову зникала. З лютого 2007 року ОСОБА_2 перестала з'являтися у квартирі, а згодом їй стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона померла.

Після її смерті вона продовжувала користуватися та володіти всією квартирою.

25 липня 2007 року ОСОБА_3 досяг повноліття, і вона отримала можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири, оскільки після смерті матері він став вважатися єдиним власником квартири по АДРЕСА_1, 1/2 частка якої належала йому на підставі договору дарування, а право власності на іншу 1/2 частку він мав би набути в порядку спадкування за законом після своєї померлої матері. Зустрівшись із ним, вони домовилися про укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири, обумовили всі істотні умови договору, ціну, за яку буде продана квартира.

Побоюючись обману та шахрайства, вона звернулася до агентства з нерухомості «Дис - Лідер», за допомогою по супроводженню юридичного оформлення правочину, і між ними було укладено договір про те, що, начебто, вона звернулася до агентства з приводу надання їй послуг про пошук нерухомого майна, яке вона бажала придбати у власність.

26 липня 2008 року між нею та ОСОБА_3, в присутності представників агентства нерухомості, було укладено письмовий договір завдатку на подальшу купівлю-продаж квартири по АДРЕСА_1, згідно якого вона передала ОСОБА_3 1437,00 грн. в якості завдатку на виконання своїх зобов'язань щодо придбання квартири, а ОСОБА_3 зобов'язався продати нерухоме майно, представити всі необхідні правовстановлюючі документи на квартиру, в тому числі й свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири, що належала його померлій матері ОСОБА_2, для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

27 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримав від неї повну суму вартості квартири в розмірі 13000,00 доларів США. Отримавши грошові кошти за продаж вказаної квартири, ОСОБА_3 видав довіреність, якою уповноважив її сина ОСОБА_5 юридично оформити його право на спадщину та укласти від його імені договір купівлі-продажу квартири. Після посвідчення довіреності та отримання грошових коштів ОСОБА_3 виїхав із міста Дніпродзержинська.

В подальшому з'ясувалося, що ОСОБА_3, взагалі не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері ОСОБА_2, а звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від імені спадкоємця на підставі нотаріально посвідченої довіреності законом не передбачено. Тому виявилося, що вона ніяким чином не могла нотаріально посвідчити укладений між нею та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу вказаної квартири .

Для захисту своїх цивільних прав вона звернулася до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що був укладений між нею та ОСОБА_3, дійсним.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_3, суд визнав всі зазначені вище обставини, встановив факт продажу ОСОБА_3 всієї квартири та отримання від неї грошової суми повної вартості квартири.

Але в зв'язку з неприйняттям ОСОБА_3 у встановленому законом порядку спадщини після свої померлої матері ОСОБА_2 та неотриманням ним свідоцтва про права на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, право власності на яку залишилося зареєстрованим за ОСОБА_2, суд задовольнив її позов частково, а саме: рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 грудня 2012 року за нею було визнане право власності на 1/2 частку квартиру по АДРЕСА_1, жилою площею 26,6 квм., загальною площею 41,3 кв.м., що належала ОСОБА_3

Крім цього, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 грудня 2012 року була скасована заборона на відчуження належної ОСОБА_3 1/2 частки квартири по АДРЕСА_1, що була накладена рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2003 року. Зазначене рішення суду не було оскаржене і набрало законної сили.

Протягом певного часу вона намагалася знайти законні шляхи для визнання за собою права власності на 1/2 частку квартири, що належала ОСОБА_2, право на користування та володіння якою вона набула зі згоди власника нерухомого майна, що фактично було підтверджено потенційним спадкоємцем власника майна ОСОБА_3 А тому відкладала реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири, власником якої вона була визнана на підставі рішення суду від 18 грудня 2012 року.

В березні 2016 року сплинуло 10 років з того моменту, коли вона, зі згоди співвласника нерухомого майна, заселилася у квартиру по АДРЕСА_1. А отже вже 10 років вона добросовісно користуюся та володіє 1/2 часткою квартири, що належала померлій ОСОБА_2.

До теперішнього часу ні ОСОБА_3, який мав право на спадкування за законом після своєї померлої матері, ні будь-які інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 до нотаріальної контори не зверталися, фактично спадщину не приймали і свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 не видавалося. Не визнавалася спадщина ОСОБА_2 і відумерлою.

Вона постійно проживає у вказаній квартирі, підтримує квартиру у належному житловому стані, користується комунальним послугами, що надаються до квартири і оплачує їх та квартирну плату.

26 квітня 2016 року, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 грудня 2012 року, за нею було зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3.

Таким чином, зазначене вище дає їй підстави вважати себе власником 1/2 частки квартири, яка належала ОСОБА_2, право власності на яку вона набула за набувальною давністю, оскільки з березня 2006 року вона добросовісно, зі згоди власника нерухомого майна, заволоділа 1/2 часткою квартири, розташованою по АДРЕСА_1, яка належала померлій ОСОБА_2, і продовжує до теперішнього часу, тобто більше десяти років відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, тобто виконую всі дії, які належить виконувати власнику нерухомого майна.

Вважає, що на теперішній час вона набула право власності на 1/2 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2

До судового засідання позивачка не з'явився, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу слухати за її відсутністю. (а.с.45).

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує . (а.с.41).

Суд, враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, в судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до акту про проживання № 37 від 21 квітня 2016 року, складеним техніком - наглядачем ТОВ «Крона-Сервіс 4» та затвердженим директором ТОВ «Крона-Сервіс 4» ОСОБА_1, з березня 2006 року до теперішнього часу постійно проживає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.9).

На момент заселення у квартиру АДРЕСА_1 квартира на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2, виданим 03 березня 2001 державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Гнєзділовою Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2364, та договором дарування 1/2 частини квартири, укладеним 17 березня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 473 (а.с.10,11).

В зв'язку з неприйняттям ОСОБА_3 у встановленому законом порядку спадщини після свої померлої матері ОСОБА_2 та неотриманням ним свідоцтва про права на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, право власності на яку залишилося зареєстрованим за ОСОБА_2, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 грудня 2012 року за ОСОБА_1 було визнане право власності на 1/2 частку квартиру по АДРЕСА_1, жилою площею 26,6 кв.м., загальною площею 41,3 кв.м., що належала ОСОБА_3 (а.с.15-16).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 грудня 2012 року була скасована заборона на відчуження належної ОСОБА_3 1/2 частки квартири по АДРЕСА_1, що була накладена рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2003 року (а.с.14).

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація про спадкодавця ОСОБА_8, 1955 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року - відсутня. (а.с.48).

В березні 2016 року сплинуло 10 років з того моменту, коли ОСОБА_1, зі згоди співвласника нерухомого майна, заселилася у квартиру по АДРЕСА_1. А отже вже 10 років вона добросовісно користуюся та володіє 1/2 часткою квартири, що належала померлій ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає із положень Статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Отже, оскільки позивачка ОСОБА_1 протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє квартирою, за позивачем може бути визнано право власності на квартиру за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 344, 1277 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Адміністрації Дніпровського району про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити повністю .

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частку квартири, житловою площею 26,6 кв.м. загальною площею 41,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення (отримання) апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Лобарчук О.О.