справа №176/3833/14-ц
провадження №2/176/241/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.

при секретарі Ханіній М.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконними наказів, стягнення різниці в середньому заробітку, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»(надалі ДП СхідГЗК) про визнання незаконним наказу від 24.11.2014 року № 7013/к «Про направлення ОСОБА_1 у простій», зобовязання ДП «СхідГЗК» допустити до виконання обовязків директора гідрометалургійного заводу, стягнення різниці в середньому заробітку в розмірі 8993,92 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. У ході судового засідання позивач ОСОБА_1 заявами від 19.05.2015 р., від 03.07.2015 р. та від 21.09.2015 р. /Том 1 а.с. 86-87, 126-127, Том 3 а.с. 115-128/ збільшив позовні вимоги та просив суд визнати незаконними накази ДП «СхідГЗК»: від 24.11.2014 року № 7013/к, від 21.01.2014 р. № 303-к, від 24.02.3015 р. № 972-к, від 25.03.2015 р. № 1530-к, від 20.04.2015 р. № 2079-к, від 12.05.2015 р. № 2471-к «Про направлення ОСОБА_1 у простій», стягнути з ДП «СхідГЗК» різницю в середньому заробітку в розмірі 114266 грн. 59 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 1985 року почав свою трудову діяльність апаратником на гідрометалургійному заводі ДП «СхідГЗК» (надалі ГМЗ). Наказом від 28.11.2013 р. № 1944 ос його звільнили з роботи без погодження профспілкової організації. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 р. його поновлено на посаді директора ГМЗ з 29.11.2013 р., рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання.

19 листопада 2014 р. позивача ознайомили з наказом від 14.11.2014 р. № 1900-ос «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі» та розпорядженням від 19.11.2014 р. № 169 «Про направлення ОСОБА_1 на проходження періодичного медичного огляду». Після проходження періодичного медичного огляду позивача ознайомили з наказом від 24.11.2014 р. № 7013/к «Про направлення ОСОБА_1 у простій», пунктом 3 якого на час простою йому було визначено місцезнаходження у кабінеті № 8 будівлі бібліотеки та технічного навчання за адресою вул. 8 березня, 10 в м. Жовті Води. У подальшому його так і не допустили до виконання обовязків директора ГМЗ. Відповідачем було видано накази «Про направлення ОСОБА_1 у простій»: від 24.11.2014 року № 7013/к, від 21.01.2014 р. № 303-к, від 24.02.3015 р. № 972-к, від 25.03.2015 р. № 1530-к, від 20.04.2015 р. № 2079-к, від 12.05.2015 р. № 2471-к. Позивач вважає, що ці накази є незаконними та такими, що порушують його право на працю гарантовані ст. 43 Конституції України. Вважає, що рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 р. не виконано. Оскільки ГМЗ працює, ніяких підстав для направлення позивача у простій не було. З 29.03.2011 р. позивача перевели на посаду директора ГМЗ та ознайомили з посадовою інструкцією, яка введена в дію 18.03.2009 р. Згідно із зазначеною інструкцією в його обовязки входило керівництво усіма видами діяльності ГМЗ, організація виробничо-господарської діяльності заводу відповідно до його Положення та інші. З іншою посадовою інструкцією позивача не ознайомлювали. Також згідно з положенням про гідрометалургійний завод ДП «СхідГЗК», ГМЗ є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК» та підпорядковується генеральному директорові підприємства. ГМЗ очолює директор, що призначається на посаду та звільняється з займаної посади наказом генерального директора підприємства. Директор ГМЗ самостійно вирішує всі питання діяльності заводу, якщо вони не суперечать чинному законодавству, Статуту підприємства і правам, що надані цим Положенням. Вважає, що його фактично відсторонили від виконання своїх посадових обовязків. Ніякої згоди на зміну робочого місця він не давав. Також позивач зазначає, що всі дії відповідача направлені на невиконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 року.

Крім того, позивач зазначає, що порушено його право на працю, визначене ст. 43 Конституції України і для нього, як директора ГМЗ, є принизливим заходитись не на своєму робочому місці, а в приміщенні бібліотеки та технічного навчання за адресою вул. 8 Березня, будинок 10 м. Жовті Води за 4 км від ГМЗ і не працювати. У звязку з чим позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 5000 грн.

Позивач також зазначає, що після поновлення на посаді директора ГМЗ були суттєво змінені умови оплати праці. Протягом 2014 року на підприємстві відбувалися підвищення заробітної плати працівників ДП «СхідГЗК», а саме: наказом від 19.05.2014 р. № 168 заробітна плата збільшилась в 1,1 рази, наказом від 06.10.2014 р. в 1,1 рази. З урахуванням інформації, зазначеної у поданні відповідача від 07.05.2014 р. № 18/3930, розрахунок різниці в середньому заробітку, який підлягає сплаті, позивач визначив у сумі 114 266,59 грн.

18 травня 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «СхідГЗК» про визнання незаконними пункти 1,2 наказу ДП «СхідГЗК» від 19.02.2015 р. № 94 «Про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» та пункти 1,2 наказу ДП «СхідГЗК» від 07.05.2015 р. № 211 «Про внесення змін до наказу». В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19.02.2015 р. його ознайомили з наказом № 94 «Про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК». Потім 07.05.2015 р. його ознайомили з наказом № 211, яким до наказу від 19.02.2015 р. № 4 внесені зміни в частині строку, з якого планується скоротити позаштатного працівника ОСОБА_1 Згідно із тексту наказу від 19.02.2015 р. № 94 підтверджується, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 р. ОСОБА_1 поновлено з 29.11.2013 року на посаді директора ГМЗ ДП «СхідГЗК». Також підтверджується, що фактично ОСОБА_1 на посаді не поновили, оскільки наказом від 23.12.2013 р. № 367 посаду директора ГМЗ ДП «СхідГЗК» виключено із штатного розпису. Позивач вважає, що рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 р. не виконане. ГМЗ працює. Робоче місце директора знаходиться на другому поверсі будівлі № 1 (заводоуправління) а території ГМЗ, кабінет № 9. Обовязки директора ГМЗ не зникли, а покладені лише на іншу особу заступника генерального директора із забезпечення виробництва. Згідно із посадовою інструкцією директора ГМЗ та положення про ГМЗ саме в обовязки директора ГМЗ входить керівництво усіма видами діяльності ГМЗ, організація виробничо-господарської діяльності заводу відповідно до його Положення та інші. У звязку із чим вважає пункти 1,2 наказів від 19.02.2015 р. № 94 «Про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» від 07.05.2015 р., № 211 «Про внесення змін до наказу» незаконними.

Також, 25.06.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до ДП «СхідГЗК» про визнання незаконним наказу ДП «СхідГЗК» від 25.05.2015 р. № 913 о/с про звільнення ОСОБА_1 27 травня 2015 року у звязку зі скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлення на попередній роботі директора ГМЗ з 28 травня 2015 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з урахуванням уточнених позовних вимог у цій частині) з дня звільнення по день ухвалення судом рішення та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Позивач вважає зазначений наказ незаконним з наступних підстав. З 1985 року позивач почав свою трудову діяльність апаратником на гідрометалургійному заводі ДП «СхідГЗК». З 29.03.2011 року працював на посаді директора ГМЗ ДП «СхідГЗК». Наказом від 28.11.2013 р. № 1944 ос його було звільнено з роботи при наявності обґрунтованої відмови профспілки. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 р. позивача було поновлено на посаді директора ГМЗ з 29.11.2013 р., рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання. На виконання вищезазначеного рішення відповідачем було видано наказ від 14.11.2014 р. № 1900-ос «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі». Проте позивач фактично до роботи не приступив, а замість того згідно із наказом від 24.11.2014 р. № 7013/к був направлений у простій. У подальшому його ознайомили із наказами від 19.02.2015 р. № 94 та від 07.05.2015 р. № 211 про скорочення позаштатного працівника. Наказом від 25.05.2015 р. № 913 о/с позивача звільнено з 27.05.2015 р. у звязку із скороченням чисельності працівників відповідно штатного розпису ГМЗ ДП «СхідГЗК», за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вказує, що відповідачем вищезазначене рішення суду в частині його поновлення не виконане. Крім того, підставою для визнання незаконним наказу про його звільнення, як зазначає позивач, є порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, якою встановлено, що звільнені з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу, оскільки була можливість перевести його на іншу роботу. Аналогічні висновки містяться в п. 19 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9. Також позивач зазначає, що відповідачем були порушені вимоги ст. 49-2 КЗпП України, якою встановлено, що однією з гарантій права на працю при вивільненні працівників є пропозиція іншої роботи на тому ж підприємстві. Протягом часу з моменту вручення йому попередження про вивільнення позивачеві було надано перелік вакансій з пропозицією складання заяви на переведення з урахуванням його кваліфікації. Проте йому було невідомо, яким чином він повинен був визначитися з вакансією відповідно до своєї кваліфікації. Вважає, що саме відповідач повинен був визначити ті вакансії, які відповідають його освіті, кваліфікації, стажу та запропонувати переведення на іншу роботу. Також вказує, що у переліках запропонованих вакансій не зазначено умови праці та умови оплати праці. Від запропонованих вакансій він жодного разу не відмовлявся.

Оскільки позивач вважає своє звільнення незаконним, у відповідності з вимогами ст. 235 КЗпП України, йому має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду, яку оцінює в 5000 грн.

Ухвалою Жовтоводського міського суду від 28.07.2015 року зазначені вище позови обєднані в одне провадження. /а.с.88 Т.3/

В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги (остання редакція від 21.09.2015 р.), та просив визнати незаконними накази ДП «СхідГЗК» від 24.11.2014р. №7013/к «Про направлення ОСОБА_1 у простій», від 21.01.2014р. №303-к «Про направлення ОСОБА_1 у простій», від 24.02.2015р. №972-к «Про направлення ОСОБА_1 у простій», від 25.03.2015р. №1530-к «Про направлення ОСОБА_1 у простій», від 20.04.2015р. №2079-к «Про направлення ОСОБА_1 у простій», від 12.05.2015р. №2471-к «Про направлення ОСОБА_1 у простій». Стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 різницю в середньому заробітку в розмірі 114 266 грн. 59 коп. Визнати незаконним наказ ДП «Схід ГЗК» від 25.05.2015р. №913 о/с про звільнення ОСОБА_1 27 травня 2015 року у звязку зі скороченням чисельності працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Поновити ОСОБА_1 на попередній роботі директора гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК» з 28 травня 2015 року. Стягнути з ДП «Схід ГЗК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 106 000 грн. та грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Визнати незаконним п.п. 1,2 наказу ДП «СхідГЗК» від 19.02.2015 року №94 «Про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» та п.п. 1,2 наказу ДП «СхідГЗК» від 07.05.2015 року №211 «Про внесення змін до наказу». /а.с.115-128 Т.3/

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову з урахуванням уточнень підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача, кожен окремо, позовні вимоги ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнали у повному обсязі та просили у задоволенні позову відмовити з мотивів, викладених у письмових запереченнях. При цьому, пояснили, що наказом в.о. генерального директора ДП «СхідГЗК» від 28.11.2013 р. № 1944-ос позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади директора гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК» відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України з 28.11.2013 р., рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 р. ОСОБА_1 поновлено з 29.11.2013 року на посаді директора ГМЗ ДП «СхідГЗК» і рішення в цій частині допущено до негайного виконання. На виконання рішення суду наказом генерального директора ДП «СхідГЗК» від 14.11.2014 року № 1900-ос ОСОБА_1 поновлено на посаді директора ГМЗ з 29.11.2013 р., та виконано, таким чином, судове рішення, а згідно з постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 20.11.2014 р. виконавче провадження з примусового виконання рішення Жовтоводського міського суду та виданого на його виконання 13.11.2014 р. виконавчого листа №190/2188/13-ц Пр.№2/176/797/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК» з 29.11.2013 р., було закінчене. Постанова державного виконавця не була оскаржена ОСОБА_1 Оскільки у період звільнення ОСОБА_1 з 28.11.2013 р. до ухвалення судом рішення про його поновлення на роботі 13.11.2014 р. на підприємстві з метою підвищення економічної ефективності виробничо-господарської діяльності гідрометалургійного заводу ДП «Схід ГЗК», виконання ГМЗ встановлених виробничих планів випуску готової продукції, посилення та оптимізації управління ГМЗ з питань забезпечення, організації ефективної взаємодії служб управління, інших підрозділів підприємства та ГМЗ, наказом в.о. генерального директора від 23.12.2013 р. № 366 проведено зміну у системі управління ГМЗ, покладено з 24.12.2013 року безпосереднє керівництво ГМЗ на заступника генерального директора із забезпечення виробництва ДП «Схід ГЗК». З метою оптимізації функції управління усіма видами діяльності ГМЗ, уникнення їх дублювання та забезпечення якості прийнятих рішень щодо організації виробничо-господарської діяльності ГМЗ наказом в.о. генерального директора від 23.12.2013 р. №367 виключено з 24.12.2013 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ГМЗ посаду директора ГМЗ в кількості однієї штатної одиниці. У звязку з проведеними змінами в організації виробництва та праці ДП «Схід ГЗК» та на підставі листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 13.12.2013 року № 01/16-1494 наказом в.о. генерального директора підприємства від 08.01.2014 року № 6 введено в дію з 08.01.2014 р. структуру ДП «СхідГЗК».

На виконання наказу від 23.12.2013 року № 367 «Про зміну штатного розпису ГМЗ» та у звязку з проведеними змінами в організації виробництва та праці ГМЗ наказом в.о. генерального директора від 27.01.2014 року №27 введено в дію з 03.02.2014 р. нову структуру ГМЗ ДП «СхідГЗК». Таким чином, на переконання відповідача на дату видачі наказу про поновлення позивача на роботі на підприємстві не існувало посади директора ГМЗ, але підприємство, виконуючи рішення суду про поновлення позивача на роботі з 29.11.2013 р., виконало це рішення, так як до 23.12.2013 р. посада директора ГМЗ на підприємстві перебувала в штатному розписі. З 24.12.2013 р. посада директора ГМЗ підприємства виключена із штатного розпису і фактично з дня видачі наказу про поновлення позивача на роботі, його не можливо було забезпечити обсягом роботи: підприємство не мало організаційних умов, необхідних для забезпечення роботою ОСОБА_1

Відповідно до заперечень представників відповідача з 24.12.2013 р. посада директора ГМЗ ДП «СхідГЗК» виключена зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ГМЗ в кількості однієї штатної одиниці, а тому ОСОБА_1 з 24.12.2013 р. є позаштатним працівником підприємства, у звязку з чим ОСОБА_1 з 25.11.2014 р. і надалі наказами від 24.11.2014 №7013/к, від 21.01.2015 р. №303/к, від 24.02.2015 р. №972/к, від 25.03.2015 р. №1530/к, від 20.04.2015 р. №2079/к, від 12.05.02015 р. №2471/к був направлений у простій з визначенням робочого місця за межами ГМЗ у звязку з тим, що підприємство не мало організаційних умов, необхідних для забезпечення роботою ОСОБА_1 на поновленій судом посаді.

Представники відповідача заперечували проти тверджень позивача щодо того, що ДП «СхідГЗК» на виконання вимог рішення Жовтоводського міського суду повинно було ввести до структури підприємства посаду директора ГМЗ, оскільки вважав, що це не ґрунтується на нормах чинного законодавства: рішення суду про введення до штатного розпису ГМЗ посади директора ГМЗ та про фактичний допуск ОСОБА_1 до виконання обовязків директора ГМЗ ДП «СхідГЗК» жодним судом в Україні не приймалось. У звязку з чим твердження про його невиконання в цій частині є безпідставними, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Просили суд врахувати, що згідно з п. 7.4. Статуту ДП «СхідГЗК» підприємство самостійно встановлює штатний розпис, форми, системи, розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством України, генеральною та Галузевою угодами. Зазначені дії повністю відповідають вимогам п.2.1 Розділу 2 «Виробничі відносини» «Зобов?язання роботодавця» Колективного договору ДП «СхідГЗК», якою роботодавець зобов?язується «Самостійно здійснювати керівництво виробничою та господарською діяльністю підприємства, розробляти та затверджувати структуру підприємства, штатний розпис, на підставі договорів організовувати господарські відносини з іншими підприємствами і організаціями, відповідати за порушення договірних зобов?язань, кредитно-розрахункової та податкової дисципліни, здійснювати фінансові та кредитні взаємовідносини.

Надалі з метою дотримання штатної дисципліни та приведення реальної чисельності працівників у відповідність до затвердженого наказом в.о. генерального директора від 27.01.2014 р. №27 штатного розпису, керуючись ч. 3 ст. 64 ГК України, ст. 34 КЗпП України, виникла необхідність приведення чисельності працівників ГМЗ ДП «СхідГЗК» у відповідність до затвердженого штатного розпису ГМЗ ДП «СхідГЗК» згідно з наказом в.о. генерального директора від 27.01.2014 року № 27 та відповідно до наказу від 06.10.2014 року №5986к шляхом скорочення позаштатного працівника ОСОБА_1, як директора ГМЗ ДП «СхідГЗК».

Наказом генерального директора підприємства від 01.12.2014 р. № 409 було визначено порядок приведення чисельності працівників ГМЗ ДП «СхідГЗК» у відповідність до затвердженого штатного розпису ГМЗ шляхом скорочення позаштатного працівника ОСОБА_1 з 02.03.2015 р. 01.12.2014 р. за три місяці до наміченого вивільнення ОСОБА_1 до профкому ППО ДП «СхідГЗК» було надано усю необхідну інформацію щодо змін у системі управління ГМЗ ДП «СхідГЗК».

Про наступне вивільнення ОСОБА_1 було персонально попереджено 01.12.2014 року.

Одночасно, у відповідності до вимог статті 49-2 КЗпП України з попередженням про можливе звільнення 02.03.2015 р. у звязку з приведенням чисельності працівників ГМЗ ДП «СхідГЗК» у відповідність до затвердженого штатного розпису ГМЗ ДП «СхідГЗК» шляхом скорочення позаштатного працівника 26.01.2015 р. ОСОБА_1 був ознайомлений з переліком усіх вакансій на ДП «СхідГЗК» для можливості вільного вибору іншої професії або роботи в іншому відокремленому структурному підрозділі або структурному підрозділі ДП «СхідГЗК». Перелік усіх наявних вакансій на ДП «СхідГЗК» із зазначенням умов та оплати праці протягом двомісячного строку до фактичного звільнення кожного понеділка надавалися для ознайомлення ОСОБА_1 До цього переліку також були включені і тимчасові вакансії з метою надання пропозицій для роботи і за строковим трудовим договором. Рішення щодо працевлаштування працівників приймаються роботодавцем залежно від їх бажання, наявності вакансії, кваліфікації та стану здоровя. 03 лютого 2015 р. генеральний директор звернувся з поданням до голови ППО ДП «СхідГЗК» про надання згоди на звільнення позаштатного працівника Гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК», члена профспілки, ОСОБА_1 у звязку з приведенням чисельності працівників ГМЗ ДП «СхідГЗК» у відповідність до затвердженого штатного розпису ГМЗ ДП «СхідГЗК» згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. 11.02.2015 р. профспілковий комітет ППО ДП «СхідГЗК» розглянув подання, але згоди на звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 шляхом скорочення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України не надав, зазначивши у постанові від 11.02.2015 р. № 46-1, що адміністрацією підприємства було допущено порушення порядку вивільнення працівників відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України порушено двомісячний термін ознайомлення працівника з наявними вакансіями по підприємству. ДП «СхідГЗК» погодилося з обґрунтуванням відмови в частині недотримання вимог статті 49-2 КЗпП України та згідно з наказом генерального директора від 19.02.2015 р. №94 «Про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК»» розпочало нову процедуру приведення чисельності працівників ГМЗ ДП «СхідГЗК» у відповідність до затвердженого штатного розпису ГМЗ ДП «СхідГЗК» шляхом скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 з 19 травня 2015 року, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Про наступне вивільнення ОСОБА_1 було знову персонально попереджено 19.02.2015 р.

Представники відповідача наголошували на тому, що 19.02.2015 р. з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці підприємством було запропоновано ОСОБА_1 іншу роботу на підприємстві, і він був ознайомлений з переліком усіх вакансій на ДП «СхідГЗК» для можливості вільного вибору іншої професії або роботи на підприємстві. За три місяці до наміченого вивільнення ОСОБА_1 - 19.02.2015 р. до профкому ППО ДП «СхідГЗК» було надано усю необхідну інформацію щодо змін у системі управління ГМЗ ДП «СхідГЗК». Перелік усіх наявних вакансій на ДП «СхідГЗК» із зазначенням умов та оплати праці з 19.02.2015 р. щотижня надавалися для ознайомлення ОСОБА_1; до цього переліку також включалися і тимчасові вакансії з метою надання пропозицій для роботи і за строковим трудовим договором.

20 квітня 2015 р. генеральний директор звернувся з поданням до голови ППО ДП «СхідГЗК» про надання згоди на звільнення 19.05.2015 р. позаштатного працівника Гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК», члена профспілки ОСОБА_1 у звязку з приведенням чисельності працівників ГМЗ ДП «СхідГЗК» у відповідність до затвердженого штатного розпису ГМЗ ДП «СхідГЗК» згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. 29.04.2015 р. профспілковий комітет ППО ДП «СхідГЗК» розглянув подання, але згоди на звільнення 19.05.2015 р. позаштатного працівника ОСОБА_1 шляхом скорочення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України не надав. В обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 ППО ДП «СхідГЗК» у постанові зазначив наступне: невиконання рішення Жовтоводського міського суду від 13.11.2014 р. в частині поновлення працівника на посаді; відсутність змін в організації виробництва; відсутність через скорочення посади директора ГМЗ досягнення економічної ефективності виробничо-господарської діяльності ГМЗ; відсутність повноважень у заступника генерального директора з безпеки ОСОБА_5 повноважень на підписання попередження про вивільнення. Такі обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 на переконання відповідача не відповідали дійсності, спростовувалися рядом документів, що додавалися до цього подання, не ґрунтувалися на нормах чинного законодавства України, тому ДП «СхідГЗК» з метою дотриманням вимог закону та трудових прав позивача наказом від 07.05.2015 р. № 211 вніс зміни до наказу від 19.02.2015 р. №94 та змінив дату звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1, а саме з 19.05.2015 р. на 27.05.2015 р.

ДП «СхідГЗК» у звязку з нагальною необхідністю усунення протиріч та в доповнення інформації втретє 07 травня 2015 р. звернувся з поданням до ППО ДП «Схід ГЗК» щодо звільнення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 27.05.2015 р., та 18.05.2015 р. профспілковий комітет ППО ДП «СхідГЗК», розглянув подання, надав згоду на звільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 шляхом скорочення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з 27.05.2015 р. Наказом генерального директора підприємства від 25.05.2015 р. № 913 о/с. звільнено позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 - директора ГМЗ 27 травня 2015 р. у звязку зі скорочення чисельності працівників відповідно до затвердженого штатного розпису ГМЗ ДП «Схід ГЗК», за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважають, що твердження позивача з приводу того, що згідно з п.1.1 Положення про ГМЗ від 18.03.2009 р., ГМЗ очолює директор, що призначається на посаду і звільняється з займаної посади наказом генерального директора, а також з приводу збереження робочого місця директора ГМЗ є безпідставними з огляду на наступне. Згідно з наказом по підприємству від 11.02.2014 р. № 52 введено нове Положення про ГМЗ. Відповідно до п. 1.2 зазначеного положення керівництво ГМЗ здійснює заступник генерального директора із забезпечення виробництва, що призначається на посаду та звільняється з займаної посади за наказом генерального директора підприємства у відповідності до вимог Статуту підприємства. Окрім того, у звязку із скорочення у штатному розписі ГМЗ посади директора ГМЗ з 24.12.2013 р. із зазначеного часу відсутнє і таке робоче місце.

Щодо тверджень позивача з приводу неправомірного визначення його місцезнаходження під час простою, то відповідач просили суд врахувати, що ГМЗ є структурним підрозділом ДП «Схід ГЗК», на якому діють вимоги перепусткового режиму. Посади директора в штатному розписі ГМЗ не має, тому роботодавець не має правових підстав видати та допустити позивача на територію ГМЗ, підприємство не мало жодних підстав видавати перепустку та допускати ОСОБА_1 на територію ГМЗ ДП «Схід ГЗК», оскільки посада директора ГМЗ відсутня і ГМЗ є режимним обєктом, тому роботодавець визначив позивачу робоче місце відповідно до статті 29 КЗпП України.

З вимогою позову про відшкодування моральної шкоди представники відповідача також не погодилися, вважають, що така вимога не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та матеріалах справи.

Заперечуючи проти вимоги позову про стягнення різниці в середньому заробітку, представники відповідача просять суд взяти до уваги те, що наказом генерального директора підприємства від 14.11.2015 р. № 1900-о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді з окладом 5 960 грн. на місяць. Оскільки наказом в.о. генерального директора підприємства від 23.12.2013 р. № 367 з метою оптимізації функцій управління усіма видами діяльності ГМЗ, уникнення їх дублювання та забезпечення якості прийнятих рішень щодо організації виробничо-господарської діяльності ГМЗ внесено зміни до штатного розпису ГМЗ та виключено посаду директора гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК» зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ГМЗ, підприємство не має організаційних умов, необхідних для забезпечення роботою ОСОБА_1 на поновленій посаді, у звязку з чим ОСОБА_1 згідно з наказом від 24.11.2014 р. № 7013-к направлено у простій.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Тобто роботодавець повинен був сплачувати позивачу 3973 грн. на місяць. Таким чином, ооботодавець в свою чергу здійснював оплату часу простою ОСОБА_1 з розрахунку 100% посадового окладу працівника згідно з п. 4.18 Колективного договору ДП «СхідГЗК», тобто щомісяця на 1987 грн. більше ніж вимагає Закон. Відсутність посади директора ГМЗ у штатному розписі керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ГМЗ станом на 01.05.2014 р. та 01.10.2014 р. унеможливлює визначення ОСОБА_1 посадового окладу з урахуванням двох підвищень, та для роботодавця відсутні підстави підвищувати його оклад як директора ГМЗ, тому що накази про збільшення заробітної плати штатних працівників від 19.05.2014 р. та 06.10.2014 р. заробітної плати на позивача не розповсюджуються.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються законодавством про працю.

Статтями 43, 68 Конституції України встановлено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Трудові відносини позивача та відповідача регулюються КЗпП України та іншими актами законодавства, прийнятими згідно до нього. Власник, або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватися законодавства про працю.

Згідно із копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також Статуту / Том 2 а.с. 249-259/ державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» внесено до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, є юридичною особою, має ідентифікаційний код 14309787 та знаходиться за юридичною адресою: Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вул. Горького, будинок 2.

З приводу визнання незаконними наказів «Про направлення ОСОБА_1 у простій»: від 24.11.2014 року № 7013/к, від 21.01.2014 р. № 303-к, від 24.02.3015 р. № 972-к, від 25.03.2015 р. № 1530-к , від 20.04.2015 р. № 2079-к, від 12.05.2015 р. № 2471-к -судом встановлено наступне.

У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /Том 1 а.с. 7-10, а.с. 146-150/, безспірно встановлено, що ОСОБА_1 з 1985 року по 27.05.2015 року перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК». Почав свою трудову діяльність апаратником з очистки спецпродукту 5-го розряду цеха основного виробництва ГМЗ, а з 29.03.2011 був переведений на посаду директора ГМЗ ДП «СхідГЗК».

Наказом від 28.11.2013 р. № 1944 ос позивача звільнили з роботи. Не погоджуючись із наказом, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 р. /Том 1 а.с. 11-16/ поновлено ОСОБА_1 на посаді директора гідрометалургійного заводу державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з 29.11.2013 року. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Видано виконавчий лист від 13.11.2014 р. /Том 1 а.с. 17/.

Відповідачем на виконання вищезазначеного рішення суду видано наказ від 14.11.2014 р. № 1900-ос «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі»./Том 1 а.с. 18/.

Позивач ОСОБА_1 з приводу виконання рішення Жовтоводського міського суду від 13.11.20214 р. звернувся до відділу державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції (надалі ВДВС ЖМУЮ).

Згідно із постановою відділу державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції від 18.11.2014 про відкриття виконавчого провадження /Том 2 а.с. 113/ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 190/2188/13-ц Пр. № 2/176/797/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК» з 29.11.2013 року.

19.11.2014 р. позивач ОСОБА_1 разом із державним виконавцем ВДВС ЖМУЮ прибув до ДП «СхідГЗК» де відповідальні працівники підприємства ознайомили його з наказом від 14.11.2014 р. № 1900-ос про поновлення його на роботі та внесли відповідний запис до трудової книжки. Про зазначені дії державним виконавцем ВДВС ЖМУЮ складено акт від 19.11.2014 р. /Том 3 а.с. 115/.

Постановою ВДВС ЖМУЮ від 20.11.2014 /Том 3 а.с. 116/ закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 190/2188/13-ц Пр.№ 2/176/797/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК» з 29.11.2013 року. Копію зазначеної постанови позивачем отримано, про що зазначено ним у ході судового засідання. Також судом в ході судового засідання встановлено, що позивач не оскаржував постанову ВДВС ЖМУЮ від 20.11.2014 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 190/2188/13-ц Пр. № 2/176/797/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК» з 29.11.2013 року. у порядку, визначеному чинним законодавством України.

З урахуванням зазначеного, керуючись вимогами ст.ст. 367, 383-387 ЦПК України, ст.ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що рішення Жовтоводського міського суду від 13.11.2014 р. в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі виконано, а твердження позивача про його невиконання є необґрунтованими.

Крім того, в ході судового засідання було встановлено наступне.

У звязку із необхідністю посилення управлінських функцій, повязаних з керівництвом структурним підрозділом ГМЗ, з урахуванням висновків Державної фінансової інспекції України у Дніпропетровській області, викладених у акті від 09.08.2013 року № 05-24/2 /Том 3 а.с.242-253/ на підприємстві з метою підвищення економічної ефективності виробничо-господарської діяльності гідрометалургійного заводу ДП «Схід ГЗК», виконання ГМЗ встановлених виробничих планів випуску готової продукції, посилення та оптимізації управління ГМЗ з питань забезпечення, організації ефективної взаємодії служб управління, інших підрозділів підприємства та ГМЗ, наказом в.о. генерального директора від 23.12.2013 р. № 366 проведено зміну у системі управління ГМЗ /Том 2 а.с. 53-54/. Покладено з 24.12.2013 року безпосереднє керівництво ГМЗ на заступника генерального директора із забезпечення виробництва ДП «Схід ГЗК».

З метою оптимізації функції управління усіма видами діяльності ГМЗ, уникнення їх дублювання та забезпечення якості прийнятих рішень щодо організації виробничо-господарської діяльності ГМЗ наказом в.о. генерального директора від 23.12.2013 року № 367 виключено з 24.12.2013 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ГМЗ посаду директора ГМЗ в кількості однієї штатної одиниці /Том 2 а.с. 52/.

У звязку з проведеними змінами в організації виробництва та праці ДП «Схід ГЗК» та на підставі листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 13.12.2013 року № 01/16-1494 наказом в.о. генерального директора підприємства від 08.01.2014 року № 6 введено в дію з 08.01.2014 року структуру ДП «СхідГЗК» /Том 1 а.с. 187-188/.

На виконання наказу від 23.12.2013 року № 367 «Про зміну штатного розпису ГМЗ» та у звязку з проведеними змінами в організації виробництва та праці ГМЗ наказом в.о. генерального директора від 27.01.2014 року № 27 введено в дію з 03.02.2014 року нову структуру ГМЗ ДП «СхідГЗК» /Том 1 а.с. 189-191/.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Пунктом 7.4. Статуту ДП «СхідГЗК» /Том 2 а.с. 249-257/ визначено, що Підприємство самостійно встановлює штатний розпис, форми, системи, розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством України, генеральною та Галузевою угодами.

Судом встановлено, що на дату видачі наказу про поновлення позивача на роботі на підприємстві не існувало посади директора ГМЗ. Підприємство виконуючи рішення суду про поновлення його на роботі з 29.11.2013 р. виконало це рішення, так як до 23.12.2013 р. посада директора ГМЗ на підприємстві перебувала в штатному розписі.

З моменту поновлення позивача на роботі з 14.11.2014 р і фактичного виходу на роботу з 19.11.2014 р., його не можливо було забезпечити обсягом роботи у зв`язку з відсутністю з 24.12.2013 р. в штатному розписі ГМЗ робочого місця - директора ГМЗ.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3., 1.4, 1.7 положення про ГМЗ, введеного в дію наказом від 11.02.2014 р. № 52 /Том 2 а.с. 117-133/ вбачається, що керівництво ГМЗ здійснює заступник генерального директора із забезпечення виробництва, що призначається на посаду та звільняється з займаної посади за наказом генерального директора підприємства у відповідності до вимог Статуту підприємства. Функціональне керівництво ГМЗ здійснює головний інженер підприємства та заступники генерального директора підприємства. Заступник генерального директора із забезпечення виробництва самостійно вирішує всі питання діяльності ГМЗ, якщо вони не суперечать чинному законодавству, Статуту підприємства та правам, що надані цим Положенням. Заступник генерального директора із забезпечення виробництва діє з усіх питань, віднесених до компетенції ГМЗ, відповідно до даного Положення та своєї посадової інструкції. Управління ГМЗ здійснює заступник генерального директора із забезпечення виробництва через працівників ГМЗ згідно із затвердженою структурою ГМЗ та штатним розписом.

Аналогічні положення закріплені в посадовій інструкції заступника генерального директора із забезпечення виробництва. /Том 2 а.с. 280-290/.

Також, як вбачається із витягів до посадових інструкцій управлінського персоналу ГМЗ, що додані до матеріалів справи /Том 1 а.с. 175-177/ заступникові генерального директора із забезпечення виробництва безпосередньо підлеглі зазначені працівники.

Таким чином, судом безспірно встановлено, що у період з грудня 2013 року по лютий 2014 році на ГМЗ відбулася зміна в організації виробництва і праці, а також підпорядкованості в у правлінні структурним підрозділом, що у свою чергу унеможливлювало забезпечити роботою позивача після його поновлення на роботі.

Статтею 34 КЗпП України визначено, що простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що накази «Про направлення ОСОБА_1 у простій»: від 24.11.2014 року № 7013/к, від 21.01.2014 р. № 303-к, від 24.02.3015 р. № 972-к, від 25.03.2015 р. № 1530-к , від 20.04.2015 р. № 2079-к, від 12.05.2015 р. № 2471-к видані відповідачем правомірно та є законними.

Також, як вбачається із матеріалів справи одночасно із направленням позивача у простій, його було ознайомлено із наказами про зміну системи управління ГМЗ від 23.12.2013 р. № 366, про зміну штатного розпису ГМЗ від 23.12.2013 р. № 367, про введення структури ДП «СхідГЗК» від 08.01.2014 № 6 та про введення структури та зміну штатного розпису ГМЗ ДП «СхідГЗК» від 27.01.2014 р. № 27, про що він поставив в ознайомленні особистий підпис. Окрім того після направлення позивача у простій, його 01.12.2014 р. було ознайомлено із наказом про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» від 01.12.2014 р. № 409 /Том 2 а.с. 45-47/, а з 26.01.2015 р. йому було надано повний перелік вакансій для можливого обрання професії та переведення на іншу роботу /Том 2 а.с. 93-94, а.с. 135-150, Том 3 а.с. 21-22/. Слід відмітити, що позивачеві на час знаходження у простої оплата заробітної плати проводилась у розмірі 100% від його посадового окладу, що не заперечувалось самім позивачем.

Одночасно, суд приходить до висновку, що вході судового засідання представниками відповідача не наведено достатніх правових доводів щодо незастосування до позивача підвищуючих коефіцієнтів заробітної плати, які відбулися на підприємстві протягом 2014 року та які впливали на розмір його посадового окладу.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що відповідно до статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розмірі надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має зясувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

У ході судового засідання встановлено та матеріалами справи підтверджено /Том 3 а.с. 198-202/ наказами по підприємству від 19.05.2014 № 168 та від 06.10.2014 № 336 відбулось підвищення заробітної плати працівникам ДП «СхідГЗК» загалом у розмірі на 20 %.

Згідно із вимогами п. 4.2 розділу 4 Колективного договору на 2014 рік за наявності фінансових можливостей Роботодавець бере на себе зобовязання підвищити заробітну плату працівникам підприємства не менше ніж на 10 % у другому півріччі 2014 року.

З урахуванням зазначеного, а також того, що позивача було поновлено на роботі з 29.11.2013 року при визначенні його посадового окладу на час поновлення на роботі повинно було бути враховано коефіцієнт підвищення заробітної плати на підприємстві.

При визначенні розрахунку різниці в середньому заробітку суд керується наступним.

На момент звільнення позивача згідно із наказом від 28.11.2013 р. № 1944 ос, його посадовий оклад складав 5 960,00 грн., що не заперечувалося позивачем у ході судового засідання.

Згідно довідки відповідача №722 від 06.04.2016 р. /Том 3 а.с. 211-212/ з урахуванням підвищень заробітної плати, які відбулися на підприємстві протягом 2014 року, посадовий оклад позивача на момент його поновлення повинен був складати 7212,00 грн.

Згідно із розрахунком середнього заробітку позивача, наданого відповідачем, що проведений у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрі України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р. № 100 на підставі первинних документів (табелів обліку робочого часу /Том 3 а.с. 235-241/) , та який суд приймає як належний доказ, його середньомісячна заробітна плата повинна була складати 7346,54 грн. Фактично з моменту поновлення по момент звільнення, позивачеві було виплачено з розрахунку його окладу 5960,0 грн. та фактично відпрацьованого часу (з урахуванням утримань податку та інших обовязкових платежів, а також знаходженням у відпустці) 40 718,43 грн.

Виходячи з окладу 7 212,0 грн. позивач повинен був отримати заробітну плату за фактично відпрацьований час (з урахуванням часу знаходження у відпустці) у розмірі 47 228,58 грн. Отже різниця у виплаті між встановленим окладом 5 960,0 грн. та окладом 7 212,0 грн. за період з 19.11.2014 р., часу поновлення на роботі позивача по день його звільнення 27.05.2015 р складає 6 510,15 грн. (47228,58 - 40718,43 = 6510,15), без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці середньої плати підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення суми в розмірі 6 510,15 грн., без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

При цьому суд відхиляє доводи позивача з приводу визначення ним розміру середнього заробітку спираючись на фонд заробітної плати директора ГМЗ, який би міг становити у 2014 рік 265 000,00 грн. та у 2015 році 318 000,00 грн., оскільки такий порядок визначення середнього заробітку не передбачено нормами чинного законодавства України.

Щодо визнання незаконними пунктів 1,2 наказу ДП «СхідГЗК» від 19.02.2015 р. № 94 «Про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» та пунктів 1,2 наказу ДП «СхідГЗК» від 07.05.2015 р. № 211 «Про внесення змін до наказу».

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Пунктом 7.4. Статуту ДП «СхідГЗК» /Том 1 а.с. 211-224/ визначено, що Підприємство самостійно встановлює штатний розпис, форми, системи, розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством України, генеральною та Галузевою угодами.

Зважаючи, що право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис, не потребує додаткового доведення і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату, сам факт проведення таких заходів може підтверджуватись рішенням роботодавця (наприклад, копіями наказів про проведення заходів щодо скорочення чисельності або штату працівників, витягами із штатного розпису (до та після звільнення працівників), відомостями про зменшення фонду оплати праці (якщо воно має місце), а також іншими документами, що свідчать про належне виконання роботодавцем процедури звільнення (повідомлення, що направляється первинній профспілковій організації про заплановане скорочення), що в даному випадку має місце.

У матеріалах справи наявні докази проведення заходів із скорочення позаштатного працівника підприємства.

Так, у звязку із необхідністю посилення управлінських функцій, повязаних з керівництвом структурним підрозділом ГМЗ, з урахуванням висновків Державної фінансової інспекції України у Дніпропетровській області, викладених у акті від 09.08.2013 року № 05-24/2 /Том 3 а.с.242-253/ на підприємстві з метою підвищення економічної ефективності виробничо-господарської діяльності гідрометалургійного заводу ДП «Схід ГЗК», виконання ГМЗ встановлених виробничих планів випуску готової продукції, посилення та оптимізації управління ГМЗ з питань забезпечення, організації ефективної взаємодії служб управління, інших підрозділів підприємства та ГМЗ, наказом в.о. генерального директора від 23.12.2013 р. № 366 проведено зміну у системі управління ГМЗ /Том 2 а.с. 53-54/. Покладено з 24.12.2013 року безпосереднє керівництво ГМЗ на заступника генерального директора із забезпечення виробництва ДП «Схід ГЗК».

З метою оптимізації функції управління усіма видами діяльності ГМЗ, уникнення їх дублювання та забезпечення якості прийнятих рішень щодо організації виробничо-господарської діяльності ГМЗ наказом в.о. генерального директора від 23.12.2013 року № 367 виключено з 24.12.2013 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ГМЗ посаду директора ГМЗ в кількості однієї штатної одиниці /Том 2 а.с. 52/.

У звязку з проведеними змінами в організації виробництва та праці ДП «Схід ГЗК» та на підставі листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 13.12.2013 року № 01/16-1494 наказом в.о. генерального директора підприємства від 08.01.2014 року № 6 введено в дію з 08.01.2014 року структуру ДП «СхідГЗК» /Том 1 а.с. 187-188/.

На виконання наказу від 23.12.2013 року № 367 «Про зміну штатного розпису ГМЗ» та у звязку з проведеними змінами в організації виробництва та праці ГМЗ наказом в.о. генерального директора від 27.01.2014 року № 27 введено в дію з 03.02.2014 року нову структуру ГМЗ ДП «СхідГЗК» /Том 1 а.с. 189-191/.

Із дослідження вищенаведених наказів вбачається, що позивач був з ними ознайомлений під підпис 24.11.2014 р.

З метою дотримання штатної дисципліни та приведення реальної чисельності працівників у відповідність до затвердженого наказом в.о. генерального директора від 27.01.2014 р. № 27 штатного розпису, генеральним директором ДП «СхідГЗК» видано наказ від 19.02.2015 р. № 94 «Про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК», до якого у подальшому були внесені зміни наказом від 07.05.2015 р. № 211 про зміну термінів вивільнення.

На адресу профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» було надано інформацію від 01.12.2014 № 18/8556 та від 19.02.2015 № 18/1596, а також техніко-економічне обґрунтування щодо скорочення позаштатного працівника ОСОБА_1 від 01.12.2014 № 18/8558 та від 19.02.2015 № 18/1597 /Том 1 а.с. 179-186/.

Порівнянням штатних розписів ГМЗ, введених наказами по підприємству від 05.02.2013 № 634/к та 03.02.2014 № 527/к /Том 2 а.с. 227-248/ вбачається скорочення штатної одиниці директора ГМЗ.

З урахування вищенаведеного, суд приходить до висновку, що пункти 1,2 наказу від 19.02.2015 р. № 94 «Про скорочення позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК» та пунктіи 1,2 наказу ДП «СхідГЗК» від 07.05.2015 р. № 211 «Про внесення змін до наказу» відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому є законними.

Щодо визнання незаконним наказу 27.05.2015 року № 913 о/с, поновлення на роботі судом встановлено наступне.

19.02.2015 року позивачеві було вручено попередження про наступне вивільнення. /Том 3 а.с. 60-61/. Одночасно з попередженням позивача ознайомили з переліком вакансій, наявних в підрозділах підприємства. Після ознайомлення з наявними вакансіями позивачем у попередженні було зазначено, що рішення стосовно переведення на іншу роботу буде ним прийняте у визначені терміни.

У подальшому за ініціативою адміністрації ДП «СхідГЗК» позивача ОСОБА_1 неодноразово знайомили з вакансіями, які є в наявності на підприємстві, а саме: станом на 23.02.2015 р. /Том 2 а.с. 158-163/, станом на 02.03.2015 р. /Том 2 а.с. 164-168/, станом на 10.03.2015 р. /Том 2 а.с. 169-173/, станом на 23.03.2015 р. /Том 2 а.с. 174-178/, станом на 30.03.2015 р. /Том 2 а.с. 179-182/, станом на 06.04.2015 р. /Том 2 а.с. 183-187, станом на 14.04.2015 р. /Том 2 а.с. 188-192/, станом на 20.04.2015 р. /Том 2 а.с. 193-196/, станом на 27.04.2015 р. /Том 2 а.с. 197-201/, станом на 05.05.2015 р. /Том 2 а.с. 202-206/, станом на 12.05.2015 р. /Том 2 а.с. 207-211/, станом на 18.05.2015 р. /Том 2 а.с. 212-2016/, станом на 25.05.2015 р. /Том 2 а.с. 217-221/, станом на 27.05.2015 р. /Том 2 а.с. 222-226/. Після ознайомлення із вакансіями позивач зазначав про не введення посади директора ГМЗ.

Суд звертає увагу на те, що позивачу відповідач неодноразово пропонував керівну посаду директора відокремленого підрозділу Дніпродзержинський хімічний завод, яка є вищою за посаду, яку він займав до моменту свого звільнення, та яка повністю відповідала його кваліфікаційним вимогам і досвіду роботи.

В ході судового засідання позивач у своїх поясненнях зазначав, що він не міг визначитися із підходящою йому роботою із запропонованих вакансій, оскільки останні не містили умов праці та умов оплати праці.

Проте, в ході судового засідання такі твердження позивача були спростовані наданими та дослідженими письмовими доказами вищенаведеними переліками вакансій, які містили графи щодо зазначення кількості штатних одиниць, наявність розраду, оклад, тариф, умови праці та інше.

Судом також відхиляються доводи позивача з приводу порушень відповідачем вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивачеві не були надані для ознайомлення вакансії по відомчій воєнізованій та сторожовій охороні ДП «СхідГЗК».

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи /Том 3 а.с. 93-102/ у період проведення процедури скорочення позивача були відсутні вакансії по відомчій воєнізованій та сторожовій охороні.

Відомча воєнізована охорона ДП «СхідГЗК» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2010 р. № 565 здійснює охорону діяльність з високим ступенем ризику, а тому працівники, які приймаються на роботу охоронниками проходять професійний добір, яким є: наявність стажу роботи за професією (службовою діяльністю), повязаною із захистом громадського порядку, боротьбою зі злочинністю, охороною обєктів та майна; проходження психологічної експертизи; проходження інструктажів та навчання, в тому числі отримання права володіння зброєю.

Переважне право на зайняття посад у відомчій воєнізованій та сторожовій охороні надається працівникам, які працюють за строковими трудовими договорами, скільки перед прийняттям на роботу вони мають відповідний стаж, пройшли психофізіологічну експертизу, медичний огляд, необхідні інструктажі та навчання.

У ході судового засідання позивач ОСОБА_1 підтвердив, що не має стажу роботи за професією (службовою діяльністю), повязаною із захистом громадського порядку, боротьбою зі злочинністю, охороною обєктів та майна, не має дозволу на право володіння табельною зброєю. Копія дозволу, наданого вході судового засідання /Том 3 а.с. 129/ стосується права зберігання та носіння виключно мисливської зброї.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року N 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом безспірно встановлено дотримання відповідачем вищенаведених норм трудового законодавства та вимог ст. 13 Конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця».

Твердження представника позивача щодо видання наказу про переведення позивача без його письмової заяви на іншу роботу є недостатньо обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену з цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на іншу роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього кодексу та в інших випадках, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в Постанові "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року роз'яснив, що закони, прийняті до набрання чинності Конституцією України, діють лише в разі, якщо не суперечать Конституції. У зв'язку з цим у названій постанові прямо вказувалося на неможливість застосування статей 32, 33 і 34, що дозволяли власникові вимагати виконання роботи, не передбаченої трудовим договором.

З урахуванням зазначеного відповідач самостійно не міг перевести позивача на будь яку вакантну посаду без згоди і заяви позивача, дотримуючись вимог ст. 43 Конституції України, так і Конвенції МОП N 29 "Про примусову або обов'язкову працю".

Така правова позиція знайшла своє підтвердження і в листі Міністерства соціальної політики України від 06.08.2015 р. № 11812/0/14-15/06 та постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 р. у справі № 6-916цс15.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Також судом в ході судового засідання встановлено, що у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України відповідач 07.05.2015 року звернувся з поданням № 18/3930 про розірвання трудового договору з працівником за п. 1 ст. 40 КЗпП України до профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» /Том 3 а.с.26-33/.

За результатами розгляду подання постановою профспілкового комітету ППО ДП «СхідГЗК» від 18.05.2015 № 52 /Том 3 а.с. 34/ було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 позаштатного працівника ГМЗ ДП «СхідГЗК», члена ОСОБА_4 профспілки, за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з приведенням чисельності працівників ГМХ ДП «СхідГЗК» у відповідність до затвердженого штатного розпису ГМЗ ДП «СхідГЗК» з 27 травня 2015 року.

З урахуванням наведеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про його звільнення з роботи на п. 1 ст. 40 КЗпП є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не має, оскільки позивачу, перед звільненням неодноразово пропонувались всі вакантні посади у тому числі по відокремлених підрозділах підприємства, але він за весь час працевлаштування (лютий-травень 2015 року) не звернувся із заявою до відповідача про переведення його на будь яку роботу, на звільнення позивача надана згода профспілковим комітетом.

Тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в цій частині суд зазначає наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктами 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями), передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем у позовній заяві не обґрунтовано в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно. Також позивачем не надано жодних доказі на підтвердження фактів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та інше.

Судом встановлено, що позивач отримував заробітну плату за час знаходження у простої у розмірі 100% посадового окладу. Окрім того, позивач зазначив, що є пенсіонером на пільгових умовах та отримує пенсію.

У звязку із зазначеним позов в цій частині є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України , вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 551,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 60, 212-215, 223, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконними наказів, стягнення різниці в середньому заробітку, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (юридична адреса: 52210 Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2 ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що має ідентифікаційний номер НОМЕР_1 різницю середньої заробітної плати за період з 19 листопада 2014 року по 27 травня 2015 року в розмірі 6 510 (шість тисяч пятсот десять) грн. 15 коп., без урахування утримання податку та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (юридична адреса: 52210 Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2 ) на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи у суді.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек