У х в а л а

іменем україни

27 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі − ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулось до суду з позовом у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просило солідарно стягнути з позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № IKAPNAIG.123907.001 від 29 квітня 2013 року, яка станом на 12 червня 2015 року становила 318 402 грн 22 коп., з якої: 287 547 грн 02 коп. − поточна заборгованість по тілу кредиту; 8 837 грн 47 коп. − прострочена заборгованість по тілу кредиту; 1 375 грн 92 коп. − поточна заборгованість по процентам; 7 894 грн 96 коп. − прострочена заборгованість по процентам; 1 464 грн − заборгованість по комісії; 11 282 грн 85 коп. − пеня.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором в сумі 186 174 грн 21 коп.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року в частині визначення розміру стягуваної з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG.123907.001 від 29 квітня 2013 року та в частині визначення стягуваного з них у дохід держави розміру судового збору змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором №IKAPNAIG.123907.001 від 29 квітня 2013 року у розмірі 269 602 грн 22 коп.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки умовам укладеного між сторонами кредитного договору, якими передбачено сплату позичальником щомісячно комісії у розмірі 0,20% від суми кредиту, як складову щомісячного платежу (п. 1.6 договору) та підвищення процентної ставки до 31% у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості за кредитним договором (п.6.1 договору), а також умовами кредитного договору про сплату позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 31% (у розмірі подвійної процентної ставки за користування кредитом, визначеної п. 1.4 кредитного договору - 15,5%) передбачена у розділі 6 кредитного договору, як один із видів відповідальності позичальника перед кредитодавцем за порушення строків погашення заборгованості за кредитним договором (п. 6.1 договору).

Отже, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором зі всіма її складовими частинами є законними, оскільки ґрунтуються на умовах кредитного договору.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак