АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №664/2352/15-ц Головуючий в І інстанції: Бойко В.П.
Провадження №22-ц/791/1405/2016 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар з участю адвокатаОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 13 березня 2013 року він передав ОСОБА_6 кошти в сумі 20 000,00 грн., взамін чого відповідач передав йому автомобіль НОМЕР_1 та технічний паспорт на зазначений транспортний засіб. ОСОБА_6 запевнив його, що має довіреність від власника автомобіля - ОСОБА_8 з правом розпорядження та зобовязався в найкоротший термін зняти автомобіль з обліку для подальшої реєстрації на його імя. В подальшому позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 не мав довіреності від власника на розпорядження автомобілем, транспортний засіб на час продажу знаходився в розшуку та на нього накладено арешт. На теперішній час ним передано автомобіль законному власнику і виконавчою службою Цюрупинського району автомобіль було реалізовано на електронних торгах. ОСОБА_9 відмовляється добровільно повертати незаконно отримані ним кошти, чим спричиняє йому значних моральних страждань. На підставі наведеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 20 000,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, 2 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20 000,00 грн. отриманих коштів, 1 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 365,40 грн. судового збору, а всього - 21 365,40 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило..

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу автомобіля сторонами не укладався і у відповідача було відсутнє право на розпорядження автомобілем, наявні всі підстави для стягнення отриманих відповідачем коштів як безпідставно набутих, та стягнення, у звязку з цим, коштів у якості відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду і вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що відповідно до усної домовленості ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн., взамін чого останній передав йому автомобіль НОМЕР_1 та технічний паспорт на зазначений транспортний засіб, про що складено відповідну розписку (а.с.6).

Згідно технічного паспорту серії ХОС №326280 транспортний засіб ГАЗ САЗ 3507 д/н НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_8 (а.с.7).

Згідно наявних в матеріалах справи відомостей у грудні 2013 року працівниками Державної автомобільної інспекції було вилучено у ОСОБА_7 зазначений автомобіль, оскільки він перебував під арештом (а.с.9,10,11,12-13,22).

Звертаючись до суду, ОСОБА_7 посилався на те, що на момент передачі грошових коштів автомобіль знаходився під арештом і ОСОБА_6 не мав права розпоряджатися автомобілем, а саме відчужувати його та отримувати грошові кошти.

Із наявної в матеріалах справи довідки, виданої приватним нотаріусом Великоолександрівського районного нотаріального округу Херсонської області 25 листопада 2015 року, вбачається, що 31 жовтня 2011 року нотаріусом було видано довіреність на розпорядження транспортним засобом від імені ОСОБА_8 на імя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вантажний автомобіль НОМЕР_1 (а.с.60). Текст такої довіреності із зазначенням строку її дії, повноважень або обмежень повноважень довіреної особи матеріали справи не містять.

В судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_11 пояснив, що він має право за довіреністю розпоряджатися автомобілем. Він надав ОСОБА_6 усне доручення знайти покупця автомобіля, передати транспортний засіб та отримати кошти. Кошти від ОСОБА_6 він отримав у повному обсязі.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 права на розпорядження автомобілем.

На спростування вказаної обставини відповідачем, окрім особистих пояснень, в порядку вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, інших доказів не надано.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зважаючи на те, що у відповідача було відсутнє право на розпорядження автомобілем - його продажу без відповідного доручення власника транспортного засобу і між сторонами не укладався договір купівлі-продажу транспортного засобу в установленому законом порядку, відповідач заздалегідь знав, що будь-яких дій стосовно оформлення на імя позивача довіреності на право розпоряджатися вказаним транспортним засобом, вчиняти не буде, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щокошти, отриманні відповідачем, є безпідставно набутим майном, оскільки вони були передані позивачем на виконання юридично не укладеного договору.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення грошових коштів в порядку, визначеному ст.1212 ЦК України.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Із змісту наведених норм вбачається, що підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди є встановлення неправомірних дій або бездіяльності відповідачів, їх вини, шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та шкідливими наслідками, які настали.

Оскільки безпідставне заволодіння ОСОБА_6 коштами позивача призвело до порушення прав останнього та заподіяння йому моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення такої шкоди. Зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, факт протиправної поведінки відповідача, ступень моральних страждань, заподіяних позивачу внаслідок цього, судом першої інстанції вірно визначено розмір моральної шкоди у сумі 1 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів не приймаються до уваги як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.А.Капітан

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_3