Справа №490/4829/15-ц 17.02.2016 17.02.2016 17.02.2016
Справа №490/4829/15-ц
Провадження № 22ц-784/463/16 Суддя першої інстанції - Черенкова Н.П.
Категорія 20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Яворської Ж.М.,

із секретарем - Гордійчук С.С.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_2, відповідачки - ОСОБА_3 її представника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участю третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Курганської Валентини Пантелеївни про розірвання договору довічного утримання, повернення права власності на квартиру та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

Позивачка зазначала, що 1 листопада 2012 року між нею та ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого вона передала у власність відповідачці належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а остання зобов'язалася надавати довічне матеріальне забезпечення, забезпечувати її доглядом, необхідною допомогою на лікування, прибиранням та пранням, ремонтом побутової та аудіо-відеотехніки, крім того, надавати щомісячну допомогу в розмірі 500 грн., яка підлягає індексації.

З моменту укладення договору довічного утримання відповідачка неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, а з лютого 2015 року взагалі припинила надавати будь який догляд та допомогу.

Посилаючись на викладене ОСОБА_5 просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 1 листопада 2012 року між нею та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округ, зареєстрований за р.№372. Повернути ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, визнати такими, що втратили силу правовстановлюючі документи на вказану квартиру та скасувати заборону відчуження на вказану квартиру, що накладена у зв'язку з посвідченням договору довічного утримання від 1 листопада 2012 року.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, в якому посилаючись на неможливість виконання зобов'язань за договором довічного утримання через зловживання відповідачкою своїми правами, просила суд припинити правовідносини з ОСОБА_5 шляхом розірвання договору довічного утримання від 1 листопада 2012 року, укладений між нею та відповідачкою, стягнути з ОСОБА_5 на її користь 102,258 грн.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 1 грудня 2015 року позови об'єднанні в одне провадження.

Ухвалою того ж суду від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 в частині стягнення збитків у розмірі 102 258 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2015 року вищевказані позови задоволені частково. Розірвано договір довічного утримання, укладений 1 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Курганською В.П. за реєстровим №372.

В апеляційній скарзі представник позивачки - ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 1 листопада 2012 року уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Курганською В.П. та зареєстрований в реєстрі за №372.

За умовами договору позивачка передала у власність відповідачки належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 а ОСОБА_3 за вказаним договором зобов'язалася надавати ОСОБА_5 довічне матеріальне забезпечення, догляд (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1. набувач зобов'язана надавати відчужувану довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду. Догляд, що надається відчужувану набувачем включає в себе: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення догляду та надання матеріальної допомоги для придбання ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування у стаціонарі: надання будь-якої іншої допомоги (прибирання квартири, у тому числі генеральне прибирання два рази на рік, прання постільної білизни та інших речей, ремонт побутової, а також аудіо-відеотехніки та іншої техніки), вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку тощо. До обов'язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом.

Пунктом. 2.2. договору передбачено, що за згодою сторін набувач сплачує відчужувану щомісячно до 28 числа кожного місяця за наступний місяць 500 (п'ятсот) грн. Ця сума підлягає індексації в порядку, визначеному законом.

Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати її (п.2.3).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 листопада 2012 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вищевказану квартиру на підставі зазначеного договору (а.с.68).

Згідно копії посвідчення НОМЕР_1, виданого 30 вересня 2002 року, висновку ВТЕК від 17 липня 2002 року ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи загального захворювання безстроково. З виписки медичної картки позивачки вбачається, що ОСОБА_5 за станом здоров'я може рухатися тільки в межах квартири (а.с.15-17).

Задовольняючи позови частково суд першої інстанції виходив з того, що договір довічного утримання не може виконуватись набувачем з підстав, що мають істотне значення: відмова самого відчужувача від матеріальної допомоги та не допуску до квартири, а атому підлягає розірванню у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем ч. 2 ст. 756 ЦК України.

Між тим, з таким висновком погодитися не можна.

За положеннями статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Пунктом 4.2 передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

У разі, якщо розірвання договору довічного утримання здійснюється у судовому порядку з підстав неможливості його подальшого виконання, то ч.2 ст. 756 ЦК України передбачає визначення правових наслідків на розсуд суду. При цьому, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором. Цей наслідок застосовується судом у разі неможливості виконання набувачем своїх обов'язків за договором з обставин, що мають істотне значення. Такими обставинами можуть бути погіршення майнового стану, втрата працездатності, тяжка хвороба близьких родичів. У інших випадках суд приймає рішення про передачу майна відчужувачеві у власність без відшкодування понесених набувачем витрат за договором.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду про те, що набувач добросовісно виконувала взяті на себе за договором довічного утримання зобов'язання.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 та її пояснень в суді першої і апеляційної інстанцій вбачається, що з самого початку укладення договору довічного утримання з ОСОБА_5 у неї не склалися довірливі відносини, а починаючи з березня 2015 року вона взагалі не виконувала обов'язків щодо догляду та надання матеріальної допомоги, оскільки відчужувач відмовилася від отримання від неї допомоги. З березня 2015 року по вересень 2015 року відповідачка сподівалась на примирення між нею та відчужувачем, ніяких спроб щодо виконання обов'язків за договором увесь цей час не сприймала (звернення до відповідних органів).

Крім того, належних доказів на підтвердження того, що саме відчужував не допускає її до квартири матеріали справи не містять.

Наведене свідчить про неналежне виконання набувачем своїх обов'язків щодо договору довічного утримання.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить з таких встановлених обставин та вимог закону.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 60 ЦПК України тягар доведення обставин, що являються підставою вимог чи заперечень покладається на позивача та на відповідача.

Особливості правової природи договору довічного утримання та положення ст.ст. 610, 614 ЦК України покладають на набувача обов'язок щодо доведення обставин належного виконання умов цієї угоди.

При цьому не має правого значення наявність чи відсутність його вини у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст. 755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача.

Посилання набувача на відмову позивачки від прийняття виконання нею обов'язків за договором не є правовою підставою для розірвання договору довічного утримання з підстав неможливості виконання умов договору, оскільки ст. 755 ЦК України не пов'язує можливість розірвання договору довічного утримання з такими діями відчужувача.

Статтею 756 ЦК України визначено правові наслідки розірвання договору, згідно з якими відчужувач набуває право власності на передане ним майно і має право вимагати його повернення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вжити заходи повернення сторін у попередній стан, а саме повернути квартиру АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_5

Вимоги позивачки про скасування заборони на відчуження квартири задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежного відповідача, а що стосується вимог про визнання такими, що втратили силу правовстановлюючі документи на вказану квартиру, то такі вимоги є зайвими.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір к розмірі 511, 56 грн. (243,60 грн. за подання позову + 267,96 грн. за подання апеляційної скаргу).

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, повернення права власності на квартиру - задовольнити частково.

Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 1 листопада 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Курганською Валентиною Пантелїївною за реєстровим №372 - розірвати.

Повернути у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Курганської В.П. про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 6 090 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: