Справа № 202/8173/15-ц
Провадження № 2/202/4888/2015
19 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретареві - Овечко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення ключів та правовстановлюючих документів від будинку та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати незаконними дії ОСОБА_2 по передачі ОСОБА_3 ключів та правовстановлюючих документів на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гвая, будинок № 23 та зобовязати ОСОБА_3 повернути ключі та правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гвая, будинок № 23.
У свою чергу, ОСОБА_3 звернулась із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання у справі не зявлялася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини пропуску неявки суду не повідомила.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, вимоги за первісним позовом не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні зустрічного позову наполягала.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 реєстр № 6199, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 15179283 ОСОБА_1 належить домоволодіння, незавершене будівництво 88%, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гвая, будинок 23.
29 грудня 2006 року ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 довіреність з правом розпорядження належного на праві власності ОСОБА_1 житлового будинку № 23 по вул. Гвая в м. Дніпропетровську за ціну і на умовах, які будуть визначатися ОСОБА_2 самостійно, виходячи із розумної доцільності, яка була посвідчена 29 грудня 2006 р. приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрована в реєстрі за № 6277. Довіреність була видана з правом передоручення строком на один рік і дійсна до двадцять девятого грудня дві тисячі сьомого року. Довіреність була підписана особисто ОСОБА_1.
Відповідно до ч. 1, 3 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 3 статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.
Відповідно до ч. 1 статті 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.
Відповідно до частини 1, 2 статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом її скасувала, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно із ст. 58 ЦПК України.
Однак позивачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно абз.2 ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи викладене, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись:ст. ст. 15. 16, 220, 328, 334, 525, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України , суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення ключів та правовстановлюючих документів від будинку відмовити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок літер «А-2», загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 54,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 643 кв.м. та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гвая, будинок № 23 без введення в експлуатацію.
Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на домоволодіння, незавершене будівництво 88%, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гвая, будинок 23 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 реєстр № 6199, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 15179283.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3045 грн.
Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3045 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя В.П. Мороз