АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі - Куркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року про відмову в задоволенні заяви щодо поновлення строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання, заінтересовані особи: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», головний державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Стельмах Олеся Олександрівна,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та Ритуальною службою спеціалізованим комунальним підприємством «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», згідно умов якої відповідач зобов'язувався поновити позивача на посаді першого заступника директора з 22 лютого 2011 року, виплатити останньому різницю в окладах та скасувати наказ №115 від 22.06.2011 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а позивач, в свою чергу, відмовляється від заявлених позовних вимог про стягнення з роботодавця матеріальної і моральної шкоди.

Вважаючи, що умови мирової угоди в повному обсязі відповідачем не виконано, ОСОБА_2 пред'явив зазначену ухвалу до виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, проте постановою головного державного виконавця Стельмах Олесі Олександрівни від 29 січня 2016 року стягувачу у відкритті виконавчого провадження відмовлено з підстав пропуску останнім річного строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання. В обґрунтування своїх вимог заявник послався на те, що судом не враховано факт переривання зазначеного процесуального строку частковим добровільним виконанням умов мирової угоди відповідачем.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року у задоволенні указаної заяви відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник стягувача просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити у повному обсязі. Послався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не витребування матеріалів виконавчого провадження та інших доказів, яким суд, на думку заявника був зобов'язаний надати оцінку. Крім того, скаржник наполягає, що в даному випадку наявний факт переривання строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання та вважає, що указаний процесуальний строк пропущений стягувачем з поважних причин.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заслухавши думки учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, та залишення без змін ухвали суду першої інстанції з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви про поновлення строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з відсутності обставин, які свідчать про поважність причин пропуску стягувачем зазначеного строку.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на момент постановлення ухвали про затвердження мирової угоди, строк пред'явлення виконавчого документу до виконання становить один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, єдиною підставою для задоволення заяви про поновлення строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання є визнання судом поважними причин пропуску особою відповідного процесуального строку.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та об'єктивно встановлено судом першої інстанції, з моменту набрання законної сили ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року про затвердження мирової угоди і до січня 2016 року стягувач будь-яких дій по пред'явленню виконавчого документу до виконання не вчиняв, у зв'язку з чим суттєво пропустив річний строк, встановлений законом.

Як в заяві про поновлення пропущеного процесуального строку, так і в апеляційній скарзі, скаржником жодним чином не указуються причини непред'явлення стягувачем до виконання виконавчого документу, починаючи з березня 2012 року по січень 2016 року, та не обґрунтовується поважність таких причин.

Доводи ОСОБА_2 та його представника фактично зводяться до порушення відповідачем умов мирової угоди та невиконання останнім судового рішення про її затвердження, однак, зазначені обставини не мають жодного правового значення при вирішенні питання щодо поновлення пропущеного строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Будь-яких об'єктивних та непереборних труднощів, які завадили стягувачу пред'явити виконавчий документ до виконання у встановлений законом строк, з матеріалів справи не вбачається.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо переривання зазначеного процесуального строку з наступних підстав.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваютьсячастковим виконанням рішення боржником.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, часткове виконання боржником судового рішення(видання наказу про поновлення ОСОБА_2 на роботі та скасування наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани) мало місце в 2012 році.

Таким чином, після поновлення перерваного строку на пред'явлення виконавчого документу до виконання до фактичного такого пред'явлення в січні 2016 року минуло більше трьох років, що не може свідчити про поважність причин пропуску стягувачем відповідного строку та додатково вказує на бездіяльність останнього.

Отже, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, з дотриманням вимог чинного законодавства, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: