Справа № 219/7123/16-ц
Провадження № 2/219/3535/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01 вересня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої судді Шевченко Л.В.,

при секретарі Брагіній М.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Артемівську цивільну

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунення перешкод шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання

В С Т А Н О В И В:

21.07.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такии, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, та зняття їх з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він 31.03.2016 року придбав у громадянина ОСОБА_5 будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначений будинок 01.04.2016 року зареєстровано на ім'я позивача та належить йому на праві приватної власності. Як вказує позивач, він є одноособовим власником будинку. Попередній власник ОСОБА_5 20.12.2013 року та 20.11.2015 року зареєстрував в даному будинку своїх знайомих: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вищевказані особи залишилися зареєстрованими в даному будинку, після його продажу, хоча попередньому власнику вони обіцяли добровільно знятися з реєстрації, але не зробили цього та виїхали до РФ. Їх місце знаходження на теперішній час невідомо. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла відповідачі не приймають. Крім того, факт реєстрації відповідачів у даному будинку перешкоджає позивачу та членам його сім'ї проживати в будинку та оформити житлову субсидію, що у свою чергу негативно може вплинути на майновий стан позивача, тобто у даному випадку йдеться про порушення прав позивача як власника, у зв'язку із чим позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити на підставах викладених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою їх реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстрованого в реєстрі за № 956, ОСОБА_5 (продавець) продав, а ОСОБА_1 (покупець) купив належний ОСОБА_5 на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1. Пунктом 11 договору визначено, що сторони домовилися про те, що продавець зобов'язується звільнити відчужуваний житловий будинок від особистих речей для вільного та безперешкодного користування ним покупцем з моменту підписання цього договору та знятися з реєстраційного обліку до 13.04.2016 року (арк.с.7).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 56488546 від 01.04.2016 року, житловий будинок загальною площею 32,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2016 року (арк.с.8).

Відповідно довідки № 2133, виданої головою комітету мікрорайону «Центральний» ОСОБА_6, в будинку АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1, зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,, але фактично не проживають в ньому з початку грудня 2015 року (арк.с.10). Також з витягу домової книги будинку АДРЕСА_1 вбачається, що відповідачі зареєстровані у спірному будинку (арк.с.11-14).

Згідно акту № 17 від 28.07.2016 року, виданого головою комітету мікрорайону «Центральний» ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2, 1985 року народження, ОСОБА_3, 1981 року народження, та ОСОБА_4, 1973 року народження, з грудня 2015 року і по теперішній час не проживають за вказаною адресою, що можуть підтвердити сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (арк.с.22).

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні 25.08.2016 року пояснив, що він є продавцем будинку за адресою АДРЕСА_1. Він підтвердив, що відповідачам він давав дозвіл на прописку для того, щоб вони отримали громадянство України, однак вони не жили в будинку, речей їх там не має. Де відповідачі перебувають на теперішній час, йому не відомо.

Свідки ОСОБА_8 ОСОБА_7 пояснили, що в будинку по АДРЕСА_1, проживали ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_9 та донька ОСОБА_8. Інших осіб, які б проживали в цьому будинку вони не бачили, тим більше з прізвищем «огли», тобто не українців або росіян. На даний час в будинку проживає ОСОБА_1 та інших осіб в будинку не бачили жодного разу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1, з початку грудня 2015 року не проживають до теперішнього часу, вони не є членами сім'ї позивача.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

В частині позову про зняття з реєстрації відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 (п.3) реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративні послуги" (п.8 постанови).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.26 постанови).

Тому суд вважає, що вимога про зняття з реєстрації є похідною від визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення. Зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Тому, в частині зняття з реєстрації вимоги задоволенню не підлягають, бо це є повноваженнями іншого органу.

Керуючись ст.ст.10, 11, 31, 60, 169, 208, 209, 212, 214-218 ЦПК України, ст.317, 319, 346, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Баку Азербайджан, НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Баку Азербайджан, НОМЕР_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Новгородське, м. Дзержинськ (Торецьк) Донецької області, НОМЕР_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті 01.09.2016 року, вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 01.09.2016 року. Повне рішення оформлено та підписано суддею 05.09.2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено та підписано суддею одноособово в нарадчій кімнаті.

Суддя Л.В.Шевченко