Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_8, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9, на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30 червня 2015 року він був звільнений на підставі наказу № 1750-к від 26 червня 2015 року в зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2013 року з нього на утримання сина ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, стягувались аліменти. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції від 26 червня 2015 року, яка отримана відповідачем в той самий день, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/603/116/12, виданого 13 березня 2013 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з позивача на користь ОСОБА_8 аліментів в розмірі 1/4 частини на утримання сина ОСОБА_10 закінчено та припинено проведення утримання з заробітної плати боржника. Відповідач 30 червня 2015 року утримав із його заробітної плати 14 925,24 грн в рахунок виплати аліментів на користь ОСОБА_8 Позивач просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з врахуванням індексу інфляції та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на користь ОСОБА_6 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 14 925,24 грн та компенсацію згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» в розмірі 343,28 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01 липня 2015 року до 29 жовтня 2015 року в розмірі 43 957,75 грн та компенсацію згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» 511,46 грн без урахування обов'язкових податків та зборів, моральну шкоду в сумі 1 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом установлено, що ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2013 року було залишено без змін рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 19 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_10 у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Постановою державного виконавця від 28 листопада 2014 року ВП № 3020/17 звернуто стягнення на заробітну плату позивача, винесену по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/603/116/12 від 13 березня 2013 року, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області та покладено на відповідача обов'язок проводити утримання щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), що належить боржникові після відрахування податків, в розмірі 50% щомісячної заробітної плати вираховувати борг, який, станом на 25 грудня 2013 року становить 64 088,31 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2015 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2010 року, до досягненням сином повноліття, на користь його матері ОСОБА_8, яке здійснюється на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2013 року, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2, що є датою смерті його сина ОСОБА_10

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції від 26 червня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/603/116/12, виданого 13 березня 2013 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 аліментів в розмірі 1/4 частини закінчено та припинено проведення утримання з заробітної плати боржника.

Постанова про припинення виконавчого провадження отримана відповідачем 26 червня 2015 року.

30 червня 2015 року на підставі наказу ПАТ «Райфайзен Банк «Аваль» № 1750-к від 26 червня 2015 року позивача звільнено з роботи в зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також проведено остаточний розрахунок при звільненні та сплачено на його картковий рахунок 22 820 грн.

З доходів позивача 30 червня 2015 року також було утримано та перераховано 14 925,24 грн на користь ОСОБА_8 в рахунок погашення заборгованості по аліментам за 18 робочих днів червня 2015 року, тобто до 26 червня 2015 року.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» відрахування із заробітної плати (заробітку) чи стипендії громадян проводить адміністрація підприємств, установ, організацій на підставі надісланих їм державним виконавцем виконавчих документів. Розмір відрахувань із заробітної плати та інших видів доходів боржника відповідно до ст. 70 Закону вираховується із суми, що залишається після утримання податків.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії, та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що хоча виконавче провадження зі стягнення аліментів з позивача на утримання сина й припинено, в зв'язку зі смертю останнього, однак у ОСОБА_6 існувала заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко