Справа № 152/1241/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

державного виконавця Грелі Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України,

у с т а н о в и в:

Старший державний виконавець Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням, у якому просить тимчасово обмежити право виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань згідно з рішеннями Печерського районного суду м. Києва № 757/22980/14-ц від 25 вересня 2014 року та №757/33750/15-ц від 26 жовтня 2015 року.

Подання обґрунтовано тим, що у Шаргородському районному відділі державної виконавчої служби на виконанні знаходяться виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 757/22980/14-ц від 25 вересня 2014 року та №757/33750/15-ц від 26 жовтня 2015 року, виданих Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в загальній сумі 18 970,63 грн на користь КС «СуперКредит».

Державним виконавцем були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання рішень суду, про що повідомлено боржника та надано строк для добровільного виконання судових рішень, чого боржником зроблено не було.

З метою виконання рішень суду, державним виконавцем надсилались попередження боржнику про необхідність сплати боргу, перевірявся його майновий стан, давались запити для виявлення майна та доходів боржника. Також установлено, що ОСОБА_2 у с. Копистирин зареєстрований але не проживає, місце його знаходження не відоме.

У судовому засіданні старший державний виконавець Греля Н.А. подання підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у поданні.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд установив наступні обставини.

Згідно із виконавчими листами у справах № 757/22980/14-ц від 25 вересня 2014 року та №757/33750/15-ц від 26 жовтня 2015 року, виданих Печерським районним судом м. Києва, з ОСОБА_2 стягнуто на користь КС «СуперКредит» коштів в загальній сумі 18 970,63 грн (а.с.4,5).

Постановами головного державного виконавця Відділу ДВС Шаргородського районного Управління юстиції ОСОБА_3 від 12 червня 2015 року та від 19 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначених вище виконавчих листів. Цими ж постановами, боржнику надано строк для самостійного виконання до 18 червня 2015 року та до 25 листопада 2015 року відповідно (а.с. 6, 8).

Окрім того, постановами головного державного виконавця Відділу ДВС Шаргородського районного Управління юстиції ОСОБА_3 від 23 червня 2015 року та від 19 листопада 2015 року накладено арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 10, 12).

З огляду на установлені обставини, визначаючись щодо можливості обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно з пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Із наведеного вище слід зробити висновок, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як захід примусу є крайньою мірою, яка застосовується виключно тоді, коли вжитті усі інші заходи впливу на боржника і вони не дали належного результату.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про вирішення питання щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Підпунктом «г» пункту 12.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 передбачено, що подання повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Разом із тим, під час розгляду цього подання державний виконавець не довела належними та допустимими доказами факту ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду.

Так, ні у матеріалах цієї справи, ні у матеріалах виконавчих проваджень, досліджених судом, немає доказів одержання ОСОБА_2 постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень від 12 червня 2015 року та від 19 листопада 2015 року.

Отже, посилання державного виконавця на обізнаність боржника про відкриття відносно нього виконавчих проваджень ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить частині четвертій статті 60 ЦПК України.

Також усі попередження боржника про відповідальність за невиконання рішень суду, які містяться в матеріалах виконавчих проваджень, боржником не підписані і доказів їх відправлення йому також немає.

Суд не вважає належним доказом ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду акт державного виконавця від 12 серпня 2016 року (а.с.13), згідно з яким ОСОБА_2 за адресою вул. Нагірна, 55 у с. Копистирин не проживає, оскільки доказів того, що ОСОБА_2 зареєстрований за цією адресою суду не надано.

Водночас, доказів розшуку боржника з метою виконання судових рішень, державним виконавцем також не подано, а у судовому засіданні виконавець пояснила, що заходи, з метою розшуку ОСОБА_2 нею не вживались, що також вбачається з матеріалів виконавчих проваджень.

Отже, зважаючи на усе вище викладене та оскільки суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання рішень суду, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись статтями 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України відмовити.

Згідно зі статтями 293, 294, 296 ЦПК України на ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Л.Строгий