Справа №489/4712/15-ц 18.05.2016 18.05.2016 18.05.2016
Провадження №22-ц/784/925/16
Справа № 489/4712/15-ц
Провадження №22-ц/784/925/16 Головуючий у 1-й інстанції Губницький Д.І.
Доповідач апеляційного суду Кутова Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: представника позивача Іванюк О.Я., відповідачки ОСОБА_3 та її представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 березня 2016 року за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс»

до

ОСОБА_3, ОСОБА_5

про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що гуртожиток по АДРЕСА_1 є власністю позивача з 2000 року, а у 2003 році ОСОБА_3 уклала договір на користування житловою площею кімнат №№ 506, 507 в гуртожитку з можливістю його пролонгації за встановленими ставками, в яких у тому числі враховані комунальні послуги. У листопаді 2005 року за заявою ОСОБА_3 з власником гуртожитку було погоджено вселення відповідачів в кімнату № 505.

Не зважаючи на повідомлення про зміну з квітня 2012 р. розміру ставок плати за проживання, відповідачі вчасно та в повному обсязі оплати не проводять, тому виникла сума заборгованості, на яку нараховані інші складові позовних вимог.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів солідарно заборгованість, яка утворилася в період з квітня 2012 року по листопад 2015 рр. в сумі 7873,88 грн., 290,92 грн. в якості 3% річних за прострочення грошового зобов'язання та компенсацію за інфляційне знецінення грошового зобов'язання 1761,18 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 березня 2016 року позов ТОВ «Ніконджитбудсервіс» задоволено. Стягнуто на користь останнього 7873, 88 грн. - боргу за проживання в гуртожитку, 290,92 грн. -3% річних, 1761,18 грн.- інфляційних витрат. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 посилаючись на незаконність та необгрунтованність рішення суду першої інстанції, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «Ніконджитбудсервіс» відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Ніконджитбудсервіс» є власником 9068/10000 часток гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2005 року та з 2000 року по теперішній час є його балансоутримувачем (а.с. 10, 11).

Відповідно даних з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основним видом діяльності ТОВ «Ніконджитбутсервіс» є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна ( а.с. 12).

ОСОБА_3 як колишній працівник ВАТ «Ніконд», до статутного фонду якого раніше входив даний гуртожиток , вселилась у гуртожиток із своїм сином на законних підставах у зв'язку з роботою на вказаному підприємстві . (а.с. 68,69).

Після припинення трудових відносин з підприємством та зміни власника гуртожитку відповідачі продовжують проживати в займаних ними приміщеннях, що знаходяться в їх відособленому користуванні.

В зв'язку із зміною власника гуртожитку, 29 липня 2003 року ОСОБА_3 звернулася з заявою до власника гуртожитку про поселення її з сином ОСОБА_5 в кімнати № № 506, 507 гуртожитку на підставі угоди про проживання (а.с. 22).

Того ж дня між ООО «Ніконджитбудсервіс», правонаступником якого є ТОВ «Ніконджитбутсервіс», та ОСОБА_6 укладено договір користування площею в гуртожитку (а.с. 23). Відповідно до умов вказаного договору позивач передав АДРЕСА_1 в користування мешканцям - ОСОБА_3 строком на один рік. Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що плата за користування житловою площею здійснюється за встановленими ставками, затрати на комунальні послуги входять до ставки оплати за користування гуртожитком та окремо плата за них не сплачується. Також в пункті 7.1 договору зазначено про пролонгацію вказаного договору в разі якщо не одна із сторін не буде вимагати його розірвання за і місяць до сплину строку.

В подальшому на підставі особистої заяви ОСОБА_3 за погодженням власника гуртожитку їй із сином було надано для проживання також і кімнату № 505 в цьому ж гуртожитку.

Зазначене місце проживання відповідачів зареєстровано в установленому законом порядку .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2009 року у справі №2-185/2009 р. за позовом ТОВ «Ніконджитбудсрвіс» до ОСОБА_3 про розірвання договору найму, виселення, стягнення заборгованості було стягнуто з останньої на користь позивача заборгованість за проживання в кімнатах та комунальним послугам за період з жовтня 2006 року по лютий 2008 року нараховану власником гурт ожинка заборгованість в сумі 2762 грн., в іншій частині вимог було відмовлено. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 1 жовтня 2009 р. рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2009 р. залишено без змін, рішення набрало законної сили (а.с. 207-208).

Згідно з розпоряджень директора ТОВ «Ніконджилбудсервіс» від 26 січня 2012 року, 26 липня 2013 року, 28 травня 2014 року та від 30 квітня 2015 оплата за проживання в займаних відповідачами приміщеннях кімнат 505, 506 та 507 гуртожитку з урахуванням собівартості його утримання та прибудинкової території, а також вартості за визначеними державою тарифами на комунальні послуги, які включаються в загальну вартість проживання відповідно становить 510 грн, 590 грн. 620 грн. та 685 грн. за місяць (а.с.13-17, 181).

Відповідно до довідки позивача від 07 грудня 2015 року вартість оплати за проживання в гуртожитку розраховується з фактичної собівартості утримання гуртожитку в минулому році, помноженого на кількість квадратних метрів приміщень, яке займає особа, вартості комунальних послуг, спожитих в минулому році та округленого до першого десятку. Планова калькуляція вартості 1 кв.м. житлової площі поточного року здійснюється позивачем на підставі фактичних показників по утриманню будинків за попередній рік плюс податок на додану вартість (а.с.171). Аналогічне підтверджено і плановою калькуляцією орендної плати за користування площею у приміщеннях гуртожитку наданою в суді апеляційної інстанції.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порушення наведених вимог закону та умов договору, відповідачка не в повному обсязі виконувала взяті на себе зобов'язання та сплачувала вартість за проживання в меншому розмірі ніж той, який встановлений наведеними вище розпорядженнями власника гуртожитку. Внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків позивача за період з квітня 2012 року по листопад 2015 року становить 7873 грн. 88 коп. (а.с. 164-170).

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання .

Враховуючи наведені норми та несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідачами, позивачем також здійснено нарахування на вказану суму заборгованості 3% річних, що становить 290 грн. 92 коп. та 1761 грн. 18 коп. знецінення грошових коштів в зв'язку з інфляцією.

З урахуванням наведеного, районний суд повно та всебічно встановив обставини справи, доказам, які надали сторони дав належну оцінку та дійшов вірного висновку про неналежне виконання відповідачами договірних зобов'язань та, в зв'язку з цим, наявність правових підстав для стягнення з відповідачів, в силу ст. 64 ЖК України, в солідарному порядку нарахованої позивачем заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку з урахуванням комунальних платежів в сумі 7873 грн. 88 коп. три проценти річних 290 грн.92 коп. та інфляційних витрат 1761 грн. 18 коп.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності нарахування вартості проживання в гуртожитку виходячи із собівартості утримання житла, що перевищує розмір аналогічної плати для комунальних підприємств не можна взяти до уваги, оскільки ПАТ «Ніконджитбутсервіс» не є комунальним підприємством, та відповідно до листа Миколаївської обласної державної адміністрації від 15 травня 2013 року не визначений відповідним рішенням органу місцевого самоврядування виконавцем послуг (а.с. 88, 148).

Посилання апелянта на порушення судом процесуальних норм, через відмову в прийнятті зустрічного позову, також підлягають відхиленню, оскільки таке не позбавляє відповідачів звертатись з таким позовом у загальному порядку.

Також не можна погодитись з твердженнями апелянта, що надані позивачем розрахунки заборгованості не відповідають положенням ч. 7 п. 2.3 договору на користування площею в гуртожитку ООО «Ніконджитбудсервіс». Так, в наведеному пункті зазначено, що мешканець зобов'язаний своєчасно вносити плату за проживання в гуртожитку в установлених розмірах відповідно до розділу 4 даного договору та п. 38 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року за № 208.

В той же час п. 4.1, в якому власне визначена плата за договором, передбачає, що плата за користування житловою площею здійснюється за встановленими ставками і не містить посилання на наведену Постанову. У вказаному пункті також передбачено, що затрати на комунальні послуги входять в ставку плати за користування житловою площею і окремо плата за них не стягується, що власне і відповідає п. 38 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року за № 208.

За вказаних обставин, нема підстав вважати, що здійснені позивачем розрахунки щодо розміру оплати за проживання в гуртожитку не відповідають умовам договору та не доведені належними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Т.З.Кутова

Т.В. Крамаренко

К.О. Буренкова