АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4595/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/149/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 56 (І) Доповідач Михайлів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є..

секретар: Євтодій К.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, проведеної з Київським слідчим ізолятором Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2014 року по справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року Національна академія внутрішніх справ звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31.08.2007 року № 88о/с ОСОБА_2 з 01.09.2007 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який в подальшому було реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. 30.11.2007 року Київським національним університетом внутрішніх справ, ГУМВС України в Дніпропетровській області та ОСОБА_2 укладено договір № Дп-35 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу. Після закінчення навчання ОСОБА_2 направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Дніпропетровській області. Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 01.02.2011 року №10о/с ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, про що керівництву Національної академії внутрішніх справ стало відомо 04.05.2011 року з листа ГУМВС України в Дніпропетровської області від 26.04.2011 року № 2,17-1146. Враховуючи те, що відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг, просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат за період його навчання з 01.09.2007 року по 19.06.2009 року у розмірі 16471,35 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2014 року позов Національної академії внутрішніх справ задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат на період навчання 16 471 грн. 35 коп. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року вищевказане рішення було скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року, рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до цього суду.

Рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та поставлення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Так, на думку апелянта, суд не звернув увагу на те, що довідка про відшкодування фактичних витрат від 16.06.2009 року містить завідомо недостовірну інформацію; не викликав для допиту в якості свідків однокурсників для підтвердження часу його проживання на території університету; не врахував, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності; не звернув увагу на його заперечення проти позову у звязку з невиконанням позивачем зобовязань за договором, який на його думку є неконституційним. Крім того зазначив, що він не отримував листа від позивача щодо добровільного відшкодування витрат на навчання, а тому вважає, що позивач взагалі не мав підстав для звернення з позовом до суду, оскільки відсутній спір, а право позивача фактично не було порушене. Також, суд не зясував, що відповідач навчався за державним замовленням на кошти, виділені з державного бюджету України, а тому позивач не має права на відшкодування вартості навчання, так як кошти на його навчання не витрачав. Вважає, що позивач невірно зазначив дні його навчання, а тому невірно розрахував витрати, повязані з його утриманням. Також, суд не врахував часткове виконання ним умов договору, а с саме те, що з 20.06.2009 року по 01.02.2011 року він працював в ОВС. На його думку, позивачем було значно завищено суму витрат, повязаних у його утриманням та не надано належних доказів вказаних витрат. Крім того, вважає, що вказаний спір виник з публічно-правових відносин, оскільки відповідно до ЗУ «Про міліцію» - працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною, у звязку з чим позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, яка підлягає частковому задоволенню, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі у Київському національному університеті внутрішніх справ, не виконав умови договору про підготовку фахівця, згідно з яким після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, у зв'язку з власною відмовою від проходження служби в органах внутрішніх справ до закінчення трирічного строку, у звязку із чим відповідач повинен відшкодувати позивачу фактичні витрати за період навчання.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду вважаючи його обґрунтованим та підтвердженим матеріалами справи.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31.08.2007 року №88о/с ОСОБА_2 з 01.09.2007 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (а.с. 13).

30.11.2007 року Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом ГУМВС України в Дніпропетровській області та ОСОБА_2 укладено Договір № Дп-35 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати фактичні витрати за період навчання. (а.с. 9-10).

У період навчання у Київському університеті внутрішніх справ за державним замовленням за напрямком «Правознавство» з 01.09.2007 року по 19.06.2009 року, відповідно до умов Договору, ОСОБА_2 перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг.

Наказом Київського університету внутрішніх справ від 19.06.2009 року №468 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста ( а.с. 14).

Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору ОСОБА_2 направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Відповідно до вищезазначеного розпорядження позивач є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 01.02.2011 року № 10о/с лейтенанта міліції ОСОБА_2 - слідчого відділення Довгинцівського районного відділу Криворізького міського управління, звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Згідно довідки про розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням ОСОБА_2 в Національній академії внутрішніх справ у період його навчання з 01.09.2007 року по 19.06.2009 року, фактичні витрати складають 16471 грн. 35коп. /а.с. 15-21/.

Так, згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Статтею 56 Закону України «Про вищу освіту», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Згідно Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 150 виконавець забезпечує особу харчування, речовим майном та грошовим утриманням, а в разі відмови від проходженням служби в ОВС протягом трьох років всі фактичні витрати (грошове, продовольче забезпечення, речове забезпечення, проїзд до місця відпустки та під час канікул, за направленням до місця служби, оплата комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв) відшкодовуються особою.

Згідно умов п. 2.3.5. Договору № Дп-35 від 30.11.2007 року про підготовку фахівця випускник після закінчення навчання зобов'язаний прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до п.2.3.6. Договору про підготовку фахівця особа зобов'язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п.3.2 Договору про підготовку фахівця підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання.

Умови договору погоджені сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, навчальним закладом повністю виконані умови договору про підготовку фахівців, так ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Дніпропетровській області.

В свою чергу ОСОБА_2 звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто порушив умови договору.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відповідач повинен згідно умов договору відшкодувати позивачу фактичні витрати пов'язані з навчанням.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З урахуванням вимог ст.52 ЗУ Про освіту (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 р. Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, відповідач ОСОБА_2, як випускник вищого навчального закладу, який здобув освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, зобов'язаний був відпрацювати за направленням три роки, тобто до 19.06.2012 року. Саме з цієї дати необхідно відраховувати початок строку позовної давності.

З позовом до ОСОБА_2 Національна академія внутрішніх справ звернулась у липні 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого положеннями ст.257 ЦК України.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Враховуючи зазначене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Посилання апелянта на не врахування судом часу проживання відповідача за межами академії та харчування за власні кошти не заслуговують на увагу, оскільки таких доказів відповідачем не надано і не здобуто їх судом.

Доводи апелянта про те, що розрахунок витрат на навчання є невірний, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи .

З представленої суду позивачем довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у вищому закладі склали 16471,35 гривень, з яких: витрати повязані з грошовим забезпеченням 5996,85 гривень, витрати повязані з продовольчим забезпеченням - 6997,22 гривень, витрати на речове забезпечення 985,87 гривень, витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 2491,41 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

В супереч зазначеного, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розрахунок витрат є невірним.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач не витрачав власні грошові кошти на підготовку відповідача, також не заслуговують на увагу, оскількивідповідно до п. 1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого Наказом МВС України № 62 від 14.02.2008 року вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Пунктами 9.9., 9.10. вказаного Положення передбачено, що бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства. Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС.

А отже розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів органів внутрішніх справ є навчальний заклад, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку виступає Національна академія внутрішніх справ.

Сам порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністарства внутрішніх справ України (надалі - Порядок).

Вказаний Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном України. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі. Витрати відшкодовуються у повному розмірі.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд не врахував часткове виконання відповідачем умов договору, а саме те, що з 20.06.2009 року по 01.02.2011 року він працював в ОВС, колегією суддів відхиляються оскільки, в даному конкретному випадку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 здобув освіту у Київському національному університеті внутрішніх справ, отримав диплом фахівця, погодився на відшкодування витрат на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі, в подальшому працював в органах внутрішніх справ, тобто відповідач погодився з умовами укладеного між сторонами договору №Дп-35 про підготовку фахівця, який виконувався на протязі двох років, проте та на даний час умови договору не виконані, а тому обґрунтовано задовольнив позов.

Обставини викладені в апеляційній скарзі були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції, їм дана належна оцінка, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Інших доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_3