У Х В А Л А

"14" вересня 2016 р.

Богунський районний суд м. Житомира

у складі: головуючого судді Кузнєцова Д.В.

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Омегабанк", ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про захист прав споживачів та визнання договору факторингу частково недійсним і договору про передачу прав за іпотечними договорами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у грудні 2015 року звернувся до суду із указаним позовом про визнання частково недійсними договору факторингу і договору про передачу прав за іпотечними договорами.

В судовому засіданні 14.09.2016 року представник ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернувся із клопотанням про направлення даної справи № 295/17704/15-ц на розгляд за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва, за місцем знаходження відповідача ТОВ "ФК ОСОБА_3». Своє клопотання представник відповідача обґрунтовував тим, що позивач неправомірно послався на норми Закону України «Про захист прав споживачів». На думку заявника, спірні правовідносини за договором факторингу ніяким чином не відносяться до сфери дії Закону України «Про захист прав споживачів» та посилання позивача на одержання ним кредиту для задоволення особистих потреб не має логічного зв'язку з правовідносинами щодо відступлення його боргу новому кредитору. Позивач не є стороною договору факторингу та не може бути визнаний «споживачем послуги» в сенсі, розтлумаченому п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів». Представник ТОВ "ФК ОСОБА_3» зазначив, що до предмету спору щодо визнання частково недійсними договору факторингу та договору про передачу прав за іпотечними договорами норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовані бути не можуть, а тому позов повинен був бути предявлений за місцезнаходженням відповідача згідно з вимогами ст. 109 ЦПК України.

Представники позивача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання та передачі справи на розгляд Оболонському районному суду м. Києва.

Представник ПАТ "Омегабанк" в судове засідання не зявився, подав клопотання про слухання справи у його відсутність (т. 1 а.с. 30).

Суд, заслухавши пояснення представників ОСОБА_2 та ТОВ "ФК ОСОБА_3», дослідивши й вивчивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із позовом про визнання частково недійсними договору факторингу і договору про передачу прав за іпотечними договорами, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та положення ч. 5 ст. 110 ЦПК України, згідно з яким позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами частково оспорюваних договорів є ПАТ «Сведбанк» та ТОВ "ФК ОСОБА_3».

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт, що слідує зі змісту ст.ст. 1078, 1079 ЦК України.

Статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» (по тексту також Закон № 1023-XII) визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

У Листі Верховного Суду України "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)" від 01.02.2013 судам розяснено, що Закон № 1023-XII регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем, а також на випадки, де набувачем товарів, користувачем послуг є підприємства, установи, організації дія цього Закону не поширюється.

Таким чином, на переконання суду, помилковим є при визначенні підсудності застосування до спірних правовідносин положень Закону № 1023-XІІ, оскільки предметом частково оспорюваних договорів є право вимоги, а сторонами таких договорів є юридичні особи, а не позивач як споживач в розумінні статті 22 Закону № 1023-XII.

З огляду на викладене, при вирішенні питання визначення підсудності слід керуватись нормами статті 109 ЦПК України, згідно з якою позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Як слідує з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.06.2016 місцезнаходженням ТОВ "ФК ОСОБА_3» є будинок 28А, що розташований по просп. Московському (нині ОСОБА_4) у Оболонському районі м. Києва.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду (розгляду справи по суті стаття 173 ЦПК) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін (пункт 2 частини першої статті 116 ЦПК).

Розгляд справи по суті не розпочався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 109, 110, 116, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Омегабанк", ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про захист прав споживачів та визнання договору факторингу частково недійсним і договору про передачу прав за іпотечними договорами передати (направити) на розгляд за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва (04212, м. Київ, вул. Тимошенка, 2-Є).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.В. Кузнєцов