У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 6 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом, вимоги якого збільшило в ході розгляду справи та просило стягнути з ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2007 року у розмірі 2383135,36 грн.

Позов мотивовано тим, що 13 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 170000 доларів США, зі сплатою 12,8% річних, строком до 13 червня 2022 року.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_5, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту та слати відсотків за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість, тому звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 6 червня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2007 року у розмірі 2383135,36 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_5 не виконав взяті на себе обов'язки по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду дійшов висновку про його законність і обґрунтованість.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 170000 доларів США, із сплатою 12,8 % річних за користування кредитними коштами, терміном до 13 червня 2018 року.

Додатковими угодами №1 та №2 до кредитного договору від 13 червня 2007 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації від 30 січня 2009 року, сторонами було змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме не пізніше 13 червня 2022 року. Також сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись, як номер договору зазначений при його укладенні, так і реєстраційний номер договору в системі обліку. При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний помер договору.

ПАТ «УкрСиббанк», 8 грудня 2011 року, відступило права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту ПАТ «Дельта Банк».

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість, станом на 16 червня 2014 року становить 2383135,36 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 147045,15 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ (станом на 16 червня 2014 року) складає 1724667,60 грн та сума заборгованості за відсотками - 56140,84 доларів США, що еквівалентно 658466,76 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

В ході розгляду справи відповідач посилався на те, що банком не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості, зокрема щодо розміру нарахованих відсотків, не вказано період, за які нараховані відсотки, розмір відсоткової ставки, з наданого розрахунку неможливо встановити, яким чином нараховувалась пеня, чи з усієї суми кредиту, чи з сум, несплачених (прострочених) у визначені договором строки.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції, вищевказаних обставин та доводів не перевірив, наявність заборгованості, обґрунтованості нарахування сум не встановив, розрахунків, наданих банком не перевірив.

Апеляційним судом вказаного порушення не виправлено та не надано мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам апеляційної скарги відповідача, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

В ході розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанції не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності. Фактично допущено однобічність у дослідженні доказів.

Зазначене вище свідчить про порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 6 червня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська