Справа № 367/2653/14-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/500/16 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 29 28.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Дрозду Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Бучанської міської ради Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бучанської міської ради Київської області, Ірпінської державної автомобільної інспекції, Управління ДАІ ГУ МВС України в Київській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

встановила:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15.10.2011 року о 9 год. 50 хв. У м. буча на перехресті вулиць Малиновського та Революції сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля MercedesDaimlerBenzCLK 230, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_2 та автомобіля MercedesBenz 313 CD, номерний знак НОМЕР_2, який належав на праві приватної власності ТОВ «Київ-Експрес-1».

Позивач у позовні й заяві зазначав, що керував автомобілем і, не порушуючи правил дорожнього руху, рухався по головній дорозі, згідно дорожнього знаку 2.3., а водій автомобіля MercedesBenz 313 CD, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. у наслідок чого сталося зіткнення автомобілів, а позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, його автомобілю завдано технічних пошкоджень, а власнику -завдано матеріальної та моральної шкоди.

Слідчим Ірпінського МВ УМС у Київській області Харченко І.Б. по факту даного ДТП 24.10.2011 року було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.286 КК України. У процесі проведення слідчих дій була проведена авто-технічна експертиза по встановленню вини водія мікроавтобуса, який працював у ТОВ «Київ-Експрес-1». Проведеної експертизою встановлено, що на місці ДТП з невідомих причин був відсутній дорожній знак «Уступи дорогу» в місці виїзду мікроавтобуса на головну дорогу.

Позивач вважав, що за дане порушення (відсутність знаку «Уступи дорогу») несуть відповідальність відповідачі у справі, оскільки з постанови слідчого від 26.02.2014 року про закриття кримінального провадження, йому стало відомо, що його права порушені саме відповідачами у справі.

У позовній заяві ( т.1, а.с.1-6)ОСОБА_2 зазначав, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 08.12.2011 р. матеріальна шкода завдана позивачу в наслідок пошкодження автомобіля становила 110 269 грн. 85 коп.

Крім того, позивач поніс витрати в розмірі 1000 грн. через оплату проведення авто товарознавчого дослідження, а також витрати за зберігання автомобіля на майданчику тимчасового зберігання у розмірі 1910 грн. Усього поніс матеріальні збитки на суму 113 179, 85 грн. Крім того, зазначав, що йому було завдано моральної шкоди, яку він визначив у розмірі 10 000 грн.

06.08.2014 року ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди та просив стягнути з відповідачів 50 000 грн. моральної шкоди.

17.02.2015 року позивач збільшив позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків (т.1, а.с.171-172) та просив стягнути з відповідачів солідарно майнові збитки з урахуванням індексу інфляції гривні в розмірі 141 701 грн. 17 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 листопада 2015 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути солідарно з Бучанської міської ради Київської області та Управління ДАІ ГУ МВС України в Київській області на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 113 179,85 грн. та 10000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Бучанська міська рада Київської області, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Позивач не подавав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду Українивід 18 грудня 2009 року „Про судоверішення у цивільнійсправі" зазначено, щорішення є законнимтоді, коли суд, виконавшивсівимогицивільногосудочинствавідповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, щопідлягаютьзастосуванню до данихправовідносинвідповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачивцінорми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести тіобставини на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень. Суд розглядає справу в межах заявленихвимог на підставідоказівсторін та іншихосіб, якіберуть участь у справі. Доказуваннюпідлягаютьобставини, якімаютьзначення для ухваленнярішення у справі і щодояких у цихсторінвиникаєспір. Доказування не можеґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовував свої висновки тим, що відповідно до висновку експерта № 989А від 23.12.2011р. з якого, було встановлено, що за даних дорожніх обставин водій автомобіля «DAIMLER-BENZ CLK 230» не мав технічної можливості попередити зіткнення з мікроавтобусом «MERCEDES-BENZ 313 CDI» шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху.

З технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньої транспортної пригоди являється відсутність дорожніх знаків пріоритету по ходу руху мікроавтобуса «MERCEDES-BENZ 313 CDI».

Крім того, в рішенні зазначалось, що внаслідок проведеної авто-технічної експертизи було встановлено, що на місці ДТП з невідомих причин був відсутній дорожній знак «уступити дорогу» в місті виїзду мікроавтобуса на головну дорогу. За дане порушення несуть відповідальність державні служби, а саме Бучанська міська рада та Управління ДАІ ГУ МВС України в Київській області.

На другорядній дорозі, по якій рухався автобус під керуванням водія ОСОБА_4 із-за бездіяльності відповідачів був відсутній знак - уступити дорогу.

Проте колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості відповідачів через їхню бездіяльність у позивачу спричиненні майнової та моральної шкоди у наслідок ДТП та наявність причинного зв'язку бездіяльності відповідачів із наслідками ДТП.

Належних доказів бездіяльності відповідачів у рішення суду не зазначено та докази цих обставин у матеріалах справи відсутні, як і відсутні належні, допустимі докази причинного зв'язку із заподіянням шкоди позивачу. Висновки суду, на думку колегії суддів, ґрунтуються лише на припущеннях.

Жодного доказу щодо відсутності знаку 2.1. ПДР на момент ДТП судом першої інстанції не наведено.

Судом встановлено та визнається сторонами заподіяння шкоди позивачу, завдано джерелом підвищеної небезпеки, оскільки встановлено, що автомобілю позивача завдано технічні ушкодження у наслідок зіткнення автомобіля позивача та автомобіля Mercedes Benz 313 CD, номерний знак НОМЕР_2, який належав на праві приватної власності ТОВ «Київ-Експрес-1». Тілесні ушкодження позивачу також заподіяно у наслідок цієї ж ДТП.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зазначені норми не було враховано при розгляді судового спору.

Ухвалюючи судове рішення про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі статей 1166, 1167, 1192 ЦК України, на думку колегії суддів, судом першої інстанції помилково застосовано зазначені норми матеріального права, а також не наведено жодного належного, допустимого доказу щодо доведеності наявності причинного зв'язку ДТП із бездіяльністю відповідачів.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що у відповідності до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдана. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Також залишилося поза увагою суду першої інстанції ті обставини, що Відповідно до правил дорожнього руху, в будь-якому разі водії транспортних засобів, незалежно по якій дорозі: головній чи другорядній вони рухаються, повинні дотримуватися загальних правил дорожнього руху, які визначені в п.п. 2.3-6, 10.1, 10.2, 10.11, 12.3. А в разі відсутності знаків пріоритету водій за правилами п. 16.15 повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Відповідно до правил дорожнього руху «нерегульовані перехрестя» п. 16.11. на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позовних вимог, оскільки позивач не надав суду належних, допустимих доказів на підтвердження наявності причинного зв»язку між наслідками ДТП, заподіянням матеріальної та моральної шкоди позивачу із діями (бездіяльністю) відповідачів.

Оскільки має місце невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, та, у відповідності до ст. 309 ЦПК України, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Бучанської міської ради Київської області задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 листопада 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2 до Бучанської міської ради Київської області, Ірпінської державної автомобільної інспекції, Управління ДАІ ГУ МВС України в Київській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: