Справа № 266/3621/16-ц
Провадженя№ 2-о/266/330/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016 м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

за участю секретаря Макогон С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини,

заінтересована особа: Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, посилався на те, що він є рідним братом ОСОБА_2, яка з 15 квітня 2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 та мешкають у місті Донецьку. 20.06.2016 року ОСОБА_2 народила доньку Уляну у Центральній міській клінічній лікарні № 6 міста Донецька, про що їй було видано медичне свідоцтво про народження №706 від 23.06.2016 р. Проте, при зверненні до органу державної реєстрації актів цивільного стану, йому було відмовлено Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ у Донецькій області у реєстрації народження дитини у зв'язку з тим, що заявником для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, виданий на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження а тому заявник вимушений звернутися до суду і просить встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, дитини доньки Уляни, ІНФОРМАЦІЯ_3, у м. Донецьк Донецької області, батьком якої є громадянин України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив заявлені вимоги задовольнити.

Заінтересована особа - Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, до судового засідання не зявилася, але надала заяву, згідно якої просить розглянути справу без представника відділу, на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Судом встановлено, що заявник та ОСОБА_2 є рідним братом та сестрою, що підтверджується:

свідоцтвом про народження серії V-АГ № 433894, яке підтверджує, що 22 травня 1982 року, народився заявник ОСОБА_1 у свідоцтві про народження зазначені: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5;

свідоцтвом про народження серії VІ-НО № 427110, яке підтверджує, що 25 грудня 1985 року, народилася сестра заявника ОСОБА_6 та у свідоцтві про народження зазначені: батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5;

заочним рішенням Ленінського районного суду м. Донецька, яке набрало законної сили, № 2/260/336/2014 від 28 лютого 2014 року, яким розірвано шлюб ОСОБА_7 з ОСОБА_8;

свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 428721, виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 16.04.2015 року, згідно якого ОСОБА_6 Михайлівна16.04.2015 року уклала шлюб з ОСОБА_3. Прізвище жінки після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_3.

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5.

На підтвердження факту народження дитини заявником надане медичне свідоцтво про народження від 23.06.2016 року №706, видане Центральною міською клінічною лікарнею № 6 міста Донецька, що розташована у місті Донецьк, Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р. Згідно наданому медичному свідоцтву ОСОБА_2 20.06.2016 року о 12 год. 20 хв. народила дівчинку; місце народження місто Донецьк, Донецької області.

Крім того, даний факт також підтверджується обмінною карткою пологового будинку, пологового відділення лікарні КЗ "Центральної міської клінічної лікарні №6 м.Донецька", обмінною карткою пологового відділення лікарні КНП "КДЦ" Дніпровського району м.Києва Філія №4, обмінною карткою пологового відділення лікарні ЦГКБ №24, карткою вагітної №14/37, витягом з історії вагітності №38, магнітно-резонансною томографією ТОВ "Клініка "Медгарант", протоколами ультразвукового дослідження УЗД КУ ЦГК м.Донецька, "Інституту педіатрії, акушерства та гінекології НАМН України", ЛДВ Міськлікарні №9 МСЧ робітників ДМФ та фотографіями доданими до матеріалів справи.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Отже, з метою захисту прав і свобод батьків та новонародженої дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та встановити факт народження ОСОБА_2 дитини жіночої статі.

За наведених обставин, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 209, 213, 234, 235, 256, 257-1 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, дитини жіночої статі Уляни, ІНФОРМАЦІЯ_3, у м. Донецьк Донецької області, батьком якої є громадянин України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Приморський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Курбанова Н. М.