Справа № 473/1896/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"14" вересня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним, стягнення коштів, компенсації моральної (немайнової) шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та компенсації моральної (немайнової) шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 25.04.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу за № 003191, предметом якого виступив трактор Dongfeng DF 244, вартістю 7 421,88 доларів США (190 000 грн. 00 коп.).

Згідно даного договору відповідач зобовязався придбати у власність та передати позивачу в користування обумовлений транспортний засіб на строк та на умовах, передбачених договором. В свою чергу лізингоодержувач зобовязаний був сплачувати за користування трактором лізингові платежі.

В порядку виконання умов договору позивач здійснив платіж у розмірі 20 000 грн. 00 коп., проте предмет лізингу йому передано не було.

Посилаючись на те, що вищевказаний договір суперечить вимогам ст. 808 ЦК України, ст.ст. 18,19 Закону України "Про захист прав споживачів" та його умови є несправедливими, ОСОБА_1, просив визнати договір фінансового лізингу недійсним та стягнути сплачені ним кошти у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Крім цього позивач вказував на те, що внаслідок протиправної поведінки відповідача погіршився стан його здоров'я, що призвело до моральної шкоди, грошовий еквівалент якої визначив в 10 000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали цивільної справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом встановлено, що 25.04.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений договір фінансового лізингу за № 003191.

Як вбачається з даного договору (п.1.1 ст. 1) його предметом визначений транспортний засіб, зазначений у даному пункті та у Специфікації (Додаток №2 до договору), а саме трактор Dongfeng DF 244 з обємом/типом двигуна - дизель, тип КПП мех., привід 4 х 4.

Згідно наданого Додатку № 2 предметом лізингу вказано трактор Dongfeng DF 244, вартістю 7 421,88 доларів США.

За умовами договору вказаний транспортний засіб відповідач зобов'язався придбати у свою власність та передати його у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку (Додаток № 3).

В порядку виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив відповідачу перший внесок по договору в розмірі 20 000 грн. 00 коп., який виявився адміністративним платежем, про що позивачу не було роз'яснено.

Після спливу трьох днів предмет лізингу так і не був йому переданий по причині його відсутності. Відповідачем будо запропоновано іншій транспортний засіб за більш високою ціною.

Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч. 2 ст.16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог встановлених ч.ч.1-3 5,6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України).

У разі недійсності правочину кожна сторона зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, за правилами п.2.ч.1, п.3,6 ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закону) забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Остання включає себе, в тому числі, будь яку діяльність (бездіяльність), що вводить в оману споживача або є агресивною.

Зокрема, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на якій в іншому випадку він не погодився б, така практика водить в оману стосовно, в тому числі основних характеристик продукції (її наявність, поставка, тощо) ціни або способу розрахунку ціни, прав споживача.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Крім того, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Загальний перелік умов договору, віднесений до категорії несправедливих, викладений в ч.3 ст. 18 Закону, та не є вичерпним.

Несправедливими, виходячи з вищевказаних положень є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15.

В даній правовій позиції також зазначено про те, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства останній за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Стаття 18 Закону містить самостійні підстави визнання недійсними договорів (умов договорів), що обмежують права споживача.

Так, за змістом ч.5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону) .

Так, як зазначалося вище, предметом лізингу є трактор Dongfeng DF 244. Між тим, у договорі та у специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету в обсягах, визначених законом, в саме, в порушення ч.1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст. 807 ЦК України не вказані індивідуальні ознаки майна (виробник, комплектація, рік випуску, колір, тощо) (п.1.1).

Крім того, в спірному договорі відсутні будь які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, що позбавляє можливості споживача звернутися в випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, що суперечить положенням ст. 808 ЦК України (п.1.4).

Істотною умовою договору лізингу також є розмір лізингових платежів (ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»), які, виходячи з положень ст. 16 даного закону можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем установлений адміністративний платіж у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, який, виходячи з зазначених вище положень, не вважається лізинговим платежем. До того ж його співмірність, враховуючи, що останній фактично становить вартість робіт у виготовленні типової форми договору, відповідачем не обґрунтовано.

Також, спірним договором не передбачено відповідальності лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу (передачі предмету лізингу належної якості, комплектації тощо), а фактично, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (п. 12.1 договору).

Разом з тим, за положеннями ст. 12 договору встановлена відповідальність лізингоотримувача в вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу.

П. 10.14 договору фінансового лізингу заборонено здійснення дострокового погашення споживачем лізингових платежів до спливу 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Таким чином, з аналізу змісту спірного договору слідує, що суттєве розширення прав лізингодавця, яке кореспондує з виключенням та обмеженням прав лізингоодержувача як споживача, суперечить вимогам діючого законодавства.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення з відповідача сплаченої суми адміністративного платежу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо компенсації моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з наступного.

Так, моральна шкода підлягає відшкодуванню виключно у випадках та в порядку, що встановлені законом або договором. Доведення обставин наявності такої шкоди та її розміру покладається на особу позивача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Поняття шкоди визначено у ст. 1 Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект .

Тобто, виходячи з наведеного відшкодування моральної шкоди передбачено тільки в тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Оскільки допущені відповідачем порушення умов договору щодо повернення вкладу не призвели до таких наслідків, підстави для відшкодування позивачеві шкоди за нормами Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні.

Також укладений між сторонами договір такої відповідальності не передбачає.

В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, з урахуванням ступеня їх задоволення (67 %) в розмірі 1 743 грн. 61 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 216, 224-228, 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним, стягнення коштів, компенсації моральної (немайнової) шкоди - задовольнити частково.

Договір фінансового лізингу за № 003191 від 25.04.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 20 000 грн. 00 коп., судові витрати в розмірі 1 743 грн. 61 коп., а всього 21 743 грн. 61 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.В. Лузан