АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1034/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/789/292/16 Доповідач - Дикун С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду від 22 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, спричинених невиконанням зобов'язання,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 боргу, що виник внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду в сумі 91 268 грн.

Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги розрахунком позовної заяви і просила стягнути з відповідачки невиконану нею суму зобов'язання, що становить 4 170,01 доларів США. (а.с.32)

В грудні 2015 року позивачка повторно уточнила свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідачки 102 553,90 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 3306,94 грн, а на загальну суму 105 860 грн. 84 коп, що виникли внаслідок порушення відповідачем грошових зобовязань. При цьому посилалась як на правову підставу позову на норми ст.625,1049,1050 ЦК України (а.с.44).

Рішенням Бережанського районного суду від 22 грудня 2015 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, м. Бережани Тернопільської області, вул. Комарова, № 28 в користь ОСОБА_3 88 419 (вісімдесят вісім тисяч чотириста дев'ятнадцять) гривень 31 коп. - інфляційних втрат; 3 224 (три тисячі двісті двадцять чотири) гривні 52 коп. - 3 % річних; 916 (дев'ятсот шістнадцять) гривень 43 коп. - сплачений позивачкою судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бережанського районного суду від 22 грудня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивачем під час уточнення позовних вимог, в межах розпочатої судової справи одночасно змінено як предмет, так і підстави позову, що суперечить ч.2 ст.31 ЦПК України; позовна заява не відповідає низці вимог процесуального права, а вказані розрахунки, які є складовими частинами заяви про зміну позову, викладені не на державній мові, внаслідок чого порушене гарантоване законом право на здійснення судочинства на державній мові. Також, враховуючи те, що грошові зобов'язання відповідача перед позивачем були визначені в іноземній валюті, а тому індексації підлягає лише грошова одиниця України гривня, суд безпідставно стягнув із ОСОБА_1 інфляційні втрати. Також не відповідає чинному законодавству висновок суду щодо періоду, за який відповідачка повинна сплатити інфляційні втрати та 3% річних у зв'язку із несвоєчасним виконанням судового рішення про стягнення боргу.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу. Позивач та її представник апеляційної скарги не визнали.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із права позикодавця на відшкодування з боржника, який прострочив виконання договірного грошового зобов'язання, 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат внаслідок знецінення стягнутих на користь позивача коштів.

Однак, погодитись із висновком суду щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат внаслідок знецінення стягнутих на користь позивача коштів неможливо.

Судом установлено, що 5 грудня 2014 року Бережанським районним судом було ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_3 15 000 доларів США, що на день ухвалення рішення було еквівалентно 231 232 грн. 48 коп. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області від 17 лютого 2015 року прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення Бережанського районного суду від 05 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, а апеляційне провадження в цій частині закрито.

Рішенням Бережанського районного суду від 05 грудня 2014 року встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено три договори позики на суму 15000 доларів США, про що підтверджувалось розпискою ОСОБА_1

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 593/1259/14-ц, виданого 26 грудня 2014 року Бережанським районним судом про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 231 232 грн. 48 коп. та 243 грн. 60 коп., сплаченого позивачкою судового збору. (а.с.31)

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 593/1259/14-ц, виданого 26 грудня 2014 року Бережанським районним судом, відповідачка ОСОБА_1 борг перед позивачкою ОСОБА_3 у сумі, яка була вказана у рішенні, а саме: 231 232 грн. 48 коп. погасила лише 26 травня 2015 року, про що свідчать постанова державного виконавця ДВС Бережанського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 28 травня 2015 року та оглянуті у судовому засіданні платіжні доручення, які свідчать про наступне:

12 березня 2015 року згідно з платіжним дорученням № 266 відповідачка сплатила позивачці 900 грн.;

19 березня 2015 року згідно з платіжним дорученням № 276 сплатила 5000 грн.;

23 березня 2015 року згідно з платіжним дорученням № 345 сплатила 190 грн.;

27 березня 2015 року згідно з платіжним дорученням № 360 сплатила 900 грн.;

1 квітня 2015 року згідно з платіжним дорученням № 374 сплатила 500 грн.;

22 квітня 2015 року згідно з платіжними дорученнями №№ 390, 391 сплатила 500 грн. та 200 грн;

8 травня 2015 року згідно з платіжним дорученням № 490 сплатила 500 грн.;

15 травня 2015 року згідно з платіжним дорученням № 518 сплатила 500 грн.;

22 травня 2015 року згідно з платіжним дорученням № 576 сплатила 200 грн.;

26 травня 2015 року згідно з платіжними дорученнями №№ 600, 601 сплатила 100 000 грн. та 122 736 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене в гривні. Даний висновок зазначений у рішенні Верховного Суду України у справі №6-36736вов10.

Встановивши, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, суд помилково застосував до виниклих правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні.

За таких обставин, ухвалене в справі судове рішення в частині стягнення втрат за прострочення виконання зобовязання за індексом інфляції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобовязання.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17, 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Враховуючи погашення відповідачем грошового зобовязання протягом спірного періоду частинами, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що:

- за період з 05 грудня 2014 р. по 11 березня 2015 року з суми боргу 231 232,48 грн. 3% річних становить 1843,52грн.;

- за період з 12 по 18 березня 2015 року із суми боргу 230 332,48 грн. 3% річних - 132,52 грн. ;

- за період з 19 по 22 березня 2015 року з суми боргу 225 332,48 грн. 3% річних - 74,08 грн.;

- за період з 23 по 26 березня 2015 року із суми боргу, що існувала у вказаний період 225 142,48 грн. 3% річних 74,02 грн.

- за період з 27 по 31 березня 2015 року з суми боргу 224 242,48 грн. - 3% річних становить 92,15 грн.;

- за період з 1 по 21 квітня 2015 року із суми боргу, що існувала на зазначений період, а саме 223 742,48 грн 3% річних 386,19 грн.;

- за період з 22 квітня по 7 травня 2015 року із суми боргу 223 042,48 грн. 3% річних 293,32 грн.;

- за період з 8 по 14 травня 2015 року із суми боргу, що існувала на зазначений період, а саме 222 542.48 грн. а 3% річних 128,04 грн.;

- за період з 15 по 21 травня 2015 року із суми боргу, що існувала на зазначений період, а саме 222 042,48 грн 3% річних 127,75 грн.;

- за період з 22 по 25 травня 2015 року із суми боргу, що існувала на зазначений період, а саме 221 842,48 грн а 3% річних за вказаний період часу становить 72,93 грн.

Тобто, в період з 5 грудня 2014 року по 26 травня 2015 року загальна сума 3% річних за невиконання відповідачем грошового зобовязання перед позивачем складає 3 224,52грн., а, отже, суд обгрунтовано задовольнив позов у цій частині, стягнувши зазначену суму на користь позивача.

Безпідставними вважає колегія суддів посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про невірне визначення судом початку прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики. Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість за договором позики була стягнута судом до 05 грудня 2014 року моменту ухвалення рішення Бережанського районного суду від 05 грудня 2014 року, а тому суд правильно визначив, що з цього терміну існує прострочення боржника за вказаним грошовим зобовязанням.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження представника відповідача в апеляційному суді про порушення судом норм матеріального права, а саме, що суд невірно застосував до даних правовідносин норму ст.625 ЦК України, хоча правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, регулюються Законом України Про виконавче провадження. Зазначені твердження спростовуються правовою позицією Верховного Суду України, висловленою під час розгляду справи №6-2759цс15.

Так, згідно із зазначеною позицією при розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Якщо правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Однак, по даній справі правовідносини виникли внаслідок порушення відповідачем грошових зобовязань. Саме ці обставини позивач зазначила в уточнених позовних вимогах з посиланням на правову підставу позову на норми ст.625,1049,1050 ЦК України (а.с.44).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.304,307,309,311,316,319, 324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду від 22 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 88419 (вісімдесят вісім тисяч чотириста дев'ятнадцять) грн 31 коп. інфляційних втрат скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат за невиконання зобовязання.

У решті рішення Бережанського районного суду від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5