Справа № 368/1676/15-ц
Рішення

Іменем України

"07" вересня 2016 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі головуючого судді Кириченка В.І., при секретарі Марчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, поділ майна подружжя

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4 про поділ майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 позов до ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що за час шлюбу з відповідачем було придбано автомобіль марки « NISSAN PRIMERA» який проданий відповідачем без її відома та згоди і вартість вказаного автомобіля на момент продажу становила 170400,67 грн. Також було придбано торгівельний кіоск 3,0мХ3,0 м вартістю 25000 грн. та торгівельний кіоск 2,5мХ3,0 м вартістю10000 грн. Кіоски знаходяться на території Кагарлицького комунального ринку за адресою АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу відповідач не бажає добровільно поділити майно. Частки позивача і відповідача є рівними у вказаному майні ? і ?. Вказане майно є неподільними речами , а тому на підставі ст.74 ч.4 позивачу слід присудити грошову компенсацію і просила суд стягнути 102700,34 грн. грошової компенсації.

В судовому засіданні збільшила позовні вимоги, пославшись на те, що спільним сумісним майном подружжя є також електродриль, болгарка, газова горілка, набір гайкових ключів, набір викруток, два рибацькі спінінги, сокира, молоток, рибацьке крісло, обігрівач «Уфо», бензокосарка, алюмінієвий бідон. І в рахунок вартості ? частини у вказаному спільному майні подружжя просила суд стягнути з відповідача на її користь 3025 грн.

ОСОБА_1 позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що відповідачем було продано автомобіль без згоди позивача і цей договір від 13.06.2015 року виходить за межі дрібного побутового. А тому на підставі ст.65 ч.2 СК України визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіль « NISSAN PRIMERA» , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.

В зустрічному позові ОСОБА_2 вказав, що за час спільного проживання подружжям також було придбане слідуюче майно: кухня, мікрохвильова піч, холодильник, морозильна камера, крісло розкладне, кухонний стіл, меблевий куточок кухні, три телевізори, електроплита, диван двоспальний, килим підлоги, диван розкладний, столик комп'ютерний, шкаф, , крісло комп'ютера, пральна машина, душова кабіна, раковина, дзеркало, тумбочка, бойлер, факс, а всього майна на загальну суму 98600 грн. Частки у вказаному майні є рівними. Просив поділити внатурі вказане майно з виділом йому майна на 28700 грн. та сплатою йому позивачем грошової компенсації .

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, зустрічний не визнали і послались на те, що побутове майно яке вказано в зустрічному позові придбано до шлюбу позивачем, за виключенням морозильної камери та крісла комп'ютерного яких немає взагалі. З оцінкою майна, проведеною ОСОБА_2, не згідні і не знають його вартість. Не погодились , що автомобіль « NISSAN PRIMERA» , 2003 року придбаний за кошти від продажу автомобіля який мав відповідач на час реєстрації шлюбу, так як частина вказаних коштів витрачена на дітей і не згідна з ціною продажу та купівлі автомобілів на які вказував відповідач.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, підтримали зустрічний позов. Послались на те, що автомобіль продано з відома позивача відповідачу ОСОБА_3 за 2500 дол. США і 2000 дол. США відповідач використав на власне лікування, а 500 дол. США віддав позивачу, але доказів про це не мають. Ведення спільного господарства з дружиною припинено в липні 2015 року. На час реєстрації шлюбу мав автомобіля який продав під час шлюбу і доложив 700 дол. США та за 8700 дол. США купив інший автомобіль який продав за 6-8 тис. дол..США який теж продав і купив автомобіль « NISSAN PRIMERA» , 2003 року випуску за 3,5 тис. дол.. США. Спільного побутового майна подружжя відповідач не забирав. Торгівельних кіосків сім'я не придбавала. Квартира, про яку вказувалось в зустрічному позові, не є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що не визнає позов, так як купив автомобіль у ОСОБА_2 за 2700 дол. США і віддав останньому кошти який казав, що кошти потрібні на операцію. Знав, що ОСОБА_2 одружений і не знав, що сім'я має якісь проблемні відносини.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4 надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Судом встановлено слідуюче.

Сторони спору ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали шлюб 02.12.2003 року який рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 22.06.2015 року розірвано.

За час шлюбу сторони спору ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за спільні кошти придбали торгівельний кіоск розміром 3,0м Х3,0 м і вартістю 18883 грн. згідно накладної та квитанції від 17.06.2011 року на ім'я ОСОБА_2 які подані позивачем, що знаходиться у розпорядженні ОСОБА_2 і розташований на території Кагарлицького комунального ринку за адресою АДРЕСА_1. Вказане підтверджується довідкою ринку про наявність вказаного майна і відсутність третіх осіб які заявляють самостійні вимоги з приводу цього майна.

А також придбали 1.07.2014 року , згідно реєстраційної картки ТЗ ,автомобіль « NISSAN PRIMERA» , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1. Вказане майно відповідно до ст.60 ч.1 СК України є спільним сумісним майном подружжя.

Вказаний автомобіль ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 13.06.2015 року і вартість вказаного автомобіля згідно довідки - рахунку від вказаної дати становила 114050 грн. ОСОБА_2 при продажу автомобіля діяв не в інтересах сім'ї, що стверджується рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 22.06.2015 року про розірвання шлюбу яким встановлено, що чоловік і дружина близько місяця не підтримують шлюбно - сімейних відносин, ведення спільного господарства, бюджету. Доказів на підтвердження витрачання вказаних коштів не надано відповідачем.

Відповідно до ст. 70 ч.2 СК України суд при вирішенні спору про поділ майна подружжя відступає від засад рівності часток подружжя за обставин , що мають істотне значення, а саме , що ОСОБА_2 використав 114050 грн. від продажу автомобіля, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, без згоди дружини, не в інтересах сім'ї і визнає за ОСОБА_1 право власності та виділяє в натурі торгівельний кіоск розміром 3,0м Х3,0 м і вартістю 18883 грн., що знаходиться у розпорядженні ОСОБА_2 і розташований на території Кагарлицького комунального ринку за адресою АДРЕСА_1. При цьому частка позивача у вказаному майні збільшена на ? частину вартістю 18883:2=9441,50 грн.

Також на підставі ст. 65 ч.1СК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47583,50 грн. компенсації за використані від продажу автомобіля кошти без згоди дружини із розрахунку 114050 грн. :2= 57025 грн.- вартість ? частки автомобіля. 57025 - 9441,50 грн=47583,50 грн.

Відсутність згоди дружини на продаж автомобіля сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного ОСОБА_2 без згоди другого з подружжя недійсним. Так, п.6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено серед іншого добросовісність. Відповідно до ст.369 ч.2, 65 ч.2 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном уважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто, слід довести, що ОСОБА_3 знав, або мав знати, що продавець автомобіля не отримав згоди на це другого з подружжя. Але позивач не довела цієї обставини і тому слід відмовити у вимогах про визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 не довів, що спірне побутове майно, на яке він вказав в зустрічному позові, придбано під час шлюбу, так як не надав доказів на підтвердження вказаної обставини. Гарантійні талони подано на інше майно. Також не довів, так як не надав ніяких доказів , що вказане майно має якусь матеріальну цінність , незважаючи на роз'яснене право заявити клопотання про проведення експертизи з цього питання і що тим самим порушуються його права на спільне сумісне майно подружжя. Також не довів, що автомобіль придбано за його кошти, так як не надав доказів на підтвердження вказаної обставини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України позивач не довела, що у відповідача є частина спірного майна яке він забрав, так як ця обставина не визнається, а висновок по зверненню ОСОБА_1 від 7.09.2015 року не є допустимим доказом відповідно до ст.59 ч.1 ЦПК України, так як складання такого процесуального документа без внесення відповідних відомостей по заяві про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань протирічить вимогам ст.214 КПК України і не передбачено КПК України та не містить перелік майна на який вказує позивач.

Також відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач не довела, що за час шлюбу було придбано торгівельний кіоск вартістю 10000 грн., так як не надала доказів на підтвердження вказаної обставини і ця обставина не визнається відповідачем.

Керуючись ст. п.6 ст.3 ,369 ч.2, 65 ч.1,2, 70 ч.2 СК України ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов і зустрічний позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності та виділити в натурі торгівельний кіоск розміром 3,0м Х3,0 м і вартістю 18883 грн., що знаходиться у розпорядженні ОСОБА_2 і розташований на території Кагарлицького комунального ринку за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47583,50 грн. компенсації за використані від продажу автомобіля кошти без згоди дружини .

В решті позову і зустрічного позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами які приймали участь, але не були присутні в судовому засіданні в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя: В.І. Кириченко