20.09.2016 Справа № 363/2275/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Котлярової І.Ю.,
при секретарі за участі: представника позивача представника відповідачПалій Л.О., Пономаренко Ю.В., ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 14.04.2006 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 25-79U/04-2006A, згідно з умовами якого, банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти у розмірі 15542,00 доларів США, зі сплатою 12.5% річних на строк до 14.04.2012 року. В свою чергу банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого, ПАТ «Дельта Банк» було передано право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 01.06.2016р. виникла заборгованість по кредиту у сумі 721605,46 грн. яка складається з тіла кредиту у сумі 204118,67 грн. та відсотків за користування кредитом у сумі 517486,79 гривень. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у зв'язку із чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 721605,46 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав клопотання про застосування строків позовної давності, в якому зазначив, що кредитний договір між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено 14.04.2006р. та кінцевий термін повернення кредиту 14.04.2012 рік, таким чином позовна давність спливла 14.04.2015 року. У зв'язку із чим, просив відмовити в задоволені вимог позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення

Судом встановлено, 14.04.2006 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 25-79U/04-2006A, згідно з умовами якого, банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти у розмірі 15542,00 доларів США, зі сплатою 12.5% річних на строк до 14.04.2012 року. В свою чергу банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі (а.с.6-16).

Відповідно до п.1.3.1 вказаного Договору за використання кредитних коштів на перший місяць установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12.5% річних. По закінчення цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процента ставка підлягає перегляду відповідно до п.9.2 даного договору. Пунктом 9.2 договору встановлено, що відповідно до вимог статті 625 ЦК України сторони погодили , що протягом дії даного договору процентна ставка підлягає зміні в сторону збільшення у разі настання будь-якого з наступних випадків, зокрема порушення позичальником кредитної дисципліни. Збільшення розміру процентної ставки здійснюється в такому порядку: про встановлення іншого розміру процентної ставки Банк повідомляє Позичальника шляхом направлення поштою рекомендованого листа.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.3012 року, при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору, відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягає визначена договором процедура підвищення процентної ставки; дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. судову практику в цивільних справах

Судом, під час судових засідань, наголошувалось на тому, що відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Так, до суду не було надано документів на підтвердження обставин щодо визначення між сторонами іншої процентної ставки ніж 12,5 відсотків річних, а саме 19,5 відсотків річних, повідомлення про це позивальника, як то передбачено п.9.2 вказаного договору, та його дії щодо погодження чи відмови в погодженні підвищення процентної ставки. У судовому засіданні представник позивача зазначила про неможливість підтвердження даних обставин.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого, ПАТ «Дельта Банк» було передано право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.22-24).

Відповідно до акту прийому - передачі Документації за Договором купівлі-продажу прав вимог за кредитом від 08.12.2011 року, ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв 29.03.2012 року кредитний договір за №0, позичальник - ОСОБА_6, строк до 14.04.2012 року, оригінал відповідно договору застави та виписку про рух коштів. (а.с.24).

Таким чином, позивачу було відомо про строк дії кредитного договору, також надавалась виписка про рух коштів та договір застави, але позивач не здійснив дій щодо звернення до суду із позовними вимогами у строк, визначений договором; не надав до суду документів щодо підтвердження правомірності визначення процентної ставки у розмірі 19.5 відсотків та даних щодо можливості звернення стягнення відповідно до договору застави.

Представником позивача до суду було надано розрахунок заборгованості за договором кредиту, відповідно до якого станом на 01.06.2016р. виникла заборгованість по кредиту у сумі 721605,46 грн. яка складається з тіла кредиту у сумі 204118,67 грн. та відсотків за користування кредитом у сумі 517486,79 гривень (а.с. 20-21). З наданого розрахунку вбачається, що він проведений станом на 19.12.2011 року з відсотковою ставкою 19,5 відсотків, та нарахуванням відсоткової ставки (по просторічній заборгованості) у розмірі 39 відсотків, але в той же час не містить у собі інформацію щодо проведення платежів з моменту укладання договору, даних щодо дати зміни процентної ставки та застосування відсоткової ставки по простроченій заборгованості, що на дає можливості перевірити обґрунтованість проведених нарахування, зарахування коштів за сплату кредитку проведеного відповідачем, з урахуванням того, що процента ставка за кредитним договором становила 12,5 відсотків, що суттєво впливає на розрахунок заборгованості по тілу кредиту.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. ст. 261, 262 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядок обчислення та перебігу позовної давності.

Крім того, статтею 266 ЦК України, передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Представником позивача в обґрунтування вимог стосовно не пропущення строку позовної давності зазначалось, що оскільки рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №181 від 02.10.2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку (а.с.27, 28) та відповідно до наказу №1-Л від 05.10.2015р. про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» (а.с.29), вони мали можливість звернутися за даним позовом лише після прийняття вказаних вище наказів.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.3012 року (зі змінами від 07.02.2014р.) оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається. Що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Враховуючи те що, кредитний договір між ПАТ «УкрСиббанком» та ОСОБА_6 було укладено 14.04.2006р. із кінцевим терміном повернення кредиту до 14.04.2012р., строк позовної давності за даним кредитним договором сплив, а позивач звернувся до суду лише 13.06.2016р., доводи представника позивача в частині поважності причин пропуску строку є необґрунтованими, оскільки ще з 14.04.2012 року та до початку процедури ліквідації банку, а саме 02.10.2015 року, позивач мав можливість звернутися до суду із даними позовними вимогами, суд вважає. що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом свої прав та інтересів а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню за необґрунтованістю та пропущенням строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 257, 261, 262, 266, 525 - 527, 530, 612, 625, ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 107, 212-215, 217 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Ю. Котлярова