АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/3104/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 636/5445/15-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

ОСОБА_2,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Коробочкине, вул. Шевченка, буд.1 «А», укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25 березня 2016 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивач не є стороною спірного договору купівлі-продажу, проте не врахував, що пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Звертає увагу на те, що всупереч положенням ст. 33 Закону України «Про іпотеку» будь-якого звернення стягнення на предмет іпотеки спірний житловий будинок на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя не виносилося та не приймалося. В спростування відсутності звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачами не надано будь-яких доказів.

Вказує, що при продажі предмету іпотеки відповідачами та приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 були грубо порушені вимоги ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та письмово не повідомлено позивача за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу про свій намір укласти цей договір.

Наголошує, що Законом України «Про іпотеку» та іпотечним договором, укладеним 20 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не передбачено право розпорядження іпотекодержателем майном іпотекодавця.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргапідлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, , що 20 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 отримав грошові кошти у сумі 59520,00 грн., що є еквівалентом 7440,00 грн. Зазначені кошти позичальник зобовязався повернути позикодавцю строком не пізніше 20 червня 2013 року у такому порядку:

до 20 січня 2013 року (поточне повернення) - 1920,00 грн., що є еквівалентом 240,00 дол.США;

до 20 лютого 2013 року (поточне повернення) - 1920,00 грн., що є еквівалентом 240,00 дол.США;

до 20 березня 2013 року (поточне повернення) - 1920,00 грн., що є еквівалентом 240,00 дол.США;

до 20 квітня 2013 року (поточне повернення) - 1920,00 грн., що є еквівалентом 240,00 дол.США;

до 20 травня 2013 року (поточне повернення) - 1920,00 грн., що є еквівалентом 240,00 дол.США;

до 20 червня 2013 року (остаточне повернення) - 49920,00 грн., що є еквівалентом 2640,00 дол.США.

20 грудня 2012 року з метою забезпечення виконання вищевказаного договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір.(а.с.11-13).

Згідно вказаного договору іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_4 іпотекодержателю житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 1-А, що знаходиться в Харківській області, Чугуївський район с. Коробочкине, вул. Шевченка. Зазначений житловий будинок належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8

Представником позивача до суду надані розписки (а.с. 18-21), за даними яких в період з січня по липень 2013 року ОСОБА_4 получила від ОСОБА_3 :20.01.2013 року 1960,00 грн., 24.02.2013 року - 1960,00 грн., а 17.07.2013 року від ОСОБА_9, як представника ОСОБА_3 в рахунок часткового погашення заборгованості за договором позики від 20.12.2012 року 720,00 дол.США і 3000,00 дол.США.

20 травня 2014 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу житлового будинку №1-А, що знаходиться в Харківській області, Чугуївського району, с. Коробочкине, вул. Шевченка, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.14-15).

За домовленістю сторін продажу вчинено за 149 000,00 грн.(п.3 договору)

Оціночна вартість будинку для цілей оподаткування становить на 2014 рік 200 232,00 грн.

В договорі також зазначено, що житловий будинок з надвірними спорудами № 1-А, що знаходиться в Харківській області, Чугуївському районі, село Коробочкине, вулиця Шевченко належить продавцю на підтаві іпотечного договору і продавець свідчить, що на момент підписання цього договору щодо відчужуваного житлового будинку не існує будь-яких прав третіх осіб, а також відсутні будь-які обставини, які обмежують чи забороняють продавцю здійснити його вільний продаж (п.п.2,4).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні положень статей 229, 230 ЦК України, у взаємозвязку з положеннями статті 3 ЦПК України, для визнання правочину недійсним на підставі вказаних правових норм позивачем має бути доведено порушення його, як сторони оскарженого правочину, прав на момент вчинення такого правочину. Тому посилання представника позивача на норми ст.ст. 229, 230 ЦК України, як на підстави визнання недійсною угоди купівлі-продажу, яка була укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то вони також не можуть бути прийняті судом, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 не є стороною оспорюваного договору.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та послався при цьому на таке:

відповідно до п. 4 договору позики позичальник ОСОБА_3, зокрема погодився, що прострочкою виконання його зобовязань за цим договором буде недотримання строку сплати платежу більш ніж пять днів, а при затриманні строку повернення позики може бути звернуто стягнення на майно, яке є предметом наступного договору іпотеки;

житловий будинок, який був предметом договору купівлі-продажу, належав ОСОБА_4 на підставі іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, 20.12.2012 року за реєстровим № 3545, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на підставі витягу: індексний № 20948777 від 25.04.2014 р., виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, посилання представника позивача на той факт, що ОСОБА_4 не була власником спірного будинку спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Посилання ж на порушення умов укладення договору іпотеки, також не знайшли свого підтвердження, оскільки доказів визнання неправомірними дій приватного нотаріуса під час оформлення вищевказаного договору представником позивача не надані.

Відповідно до статті 229 ЦПК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Положеннями п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, які не відповідають обставинам справи, вважає, що суд дійшов цих висновків та вирішив спір по суті при неповному з"ясуванні обставин, що мають значення для справи з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

За умовами іпотечного договору. укладеного 20.12.2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки складає 195743,00 грн. (п.3);

право звернення на предмет іпотеки іпотекодержатель здобуває при простроченні боржником сплати боргу за договором позики більш ніж на п"ять днів та невиконання будь-якого із пунктів договору, у забезпечення якого укладається цей договір (п.8)

Цим же пунктом іпотечного договору сторони узгодили обов"язок іпотекодавця сплатити на користь іпотекодержателя штраф, його розміри ,порядок, строки обчислення штрафу та його валюту, а також порядок надіслання кореспонденції на ім"я боржника.

Відповідно до п.11 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушенння зобов"язань за договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом договору. Це застереження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та свідчить про одну з наступних обставин:

а) набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Підписанням договору іпотекодавець засвідчує. що він надає іпотекодержателю згоду на набуття права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноособовим письмовим рішенням іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб"єктом оціночної діяльності;

б) продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 ЗУ "Про іпотеку", для чого іпотекодавець шляхом підписання цього договору надає право укласти такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем на момент укладання договору або на підставі оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії.

Між тим, матеріали справи не містять доказів виконання іпотекодержателем вимог іпотечного договору щодо надіслання іпотекодавцю вимоги про усунення порушень зобов"язань за договором та встановлення строку виконання цієї вимоги;, письмового повідомлення іпотекоджержателем іпотекодавця про рішення набути предмет іпотеки у власність, узгодженої між вказаними особами вартості премету іпотеки на момент такого набуття або його оцінки суб"єктом оціночної діяльності і взагалі не містять будь-яких даних про розмір невиконаних зобов"язань іпотекодавця, в рахунок яких іпотекодержатель набув предмет іпотеки у власність та здійснив його продаж.

За таких обставин висновок суду про те, що на час укладення договору купівлі-продажу предмет іпотеки належав ОСОБА_4 на підставі іпоотечного договору не грунтується на законі, не відповідає умовам цього договору і обставинам справи та суперечитть правовим позиціям Верховного суду України у справах № 6-2479цс15 і № 6-1239 цс16 , які відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов"язковими для судів і полягають , зокрема,у наступному:

Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Положеннями частини першої статті 39Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матерального права у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_10 і вирішення питання про судові витрати у відповідності до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 березня 2016 року

скасувати і ухвалити нове. Позов задовольнити. Визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку № 1"А" по вул. Шевченка в селі Коробочкіно Чугуївського району Харківської області, укладений 20 травня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Стянути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати за сплату судового збору: по 816 (вісімсот шістнадцять), грн.50 коп., - з кожної.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) ОСОБА_2