У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., ЖуравельВ.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов'язання до вчинення дій за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 3 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2010 року він був звільнений з посади начальника пасажирського поїзда, однак при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, трудова книжка видана лише 8грудня 2010 року.

Вказував, що у відповідача перед ним існує заборгованість з виплати заробітної плати за вісім днів з моменту звільнення згідно наказу начальника депо від 30 листопада 2010 року № 2147/ос, яка становить 993 грн 20 коп.

У зв'язку з викладеним й просив зобов'язати відповідача виплатити йому вказану заборгованість у розмірі 993 грн 20 коп. з доплатою індексації втрачених доходів на день ухвалення рішення суду; провести індексацію втрачених доходів належних йому коштів за вимушений прогул, що стався з вини Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця» через затримку видачі трудової книжки; зобов'язати відповідача виплатити суми обов'язкових податків до державних фондів від суми визначеної судом.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 3 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), врахували, що позовні вимоги про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу були вирішені рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 5 грудня 2011 року, та дійшли вірного висновку про те, що у відповідача не існує заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати.

Також суди правильно виходили із того, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки адміністрацією Відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Львів» Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця» було вжито необхідні заходи для того, щоб ОСОБА_4 вчасно отримав належно оформлену трудову книжку.

Вказані позовні вимоги підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 3 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик