Справа № 642/8059/16-ц
Провадження № 2/642/2293/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

За участі секретаря Радько В.В.,

розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним, вказуючи, що просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності відповідачу, ОСОБА_3, відповідно до договору дарування від 30.04.2013 року.

З матеріалів заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свої вимоги про забезпечення позову посилаючись на те, що оскільки спірна квартира належить відповідачу, він може здійснити дії щодо її відчудження.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України, позивачу потрібно обґрунтувати причини необхідності забезпечення вказаного позову, а саме обґрунтувати його припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження вказаного майна, що могло б спричинити неможливість виконання рішення суду, та необхідність забезпечення позову саме вказаним видом забезпечення. Проте, ніяких додаткових пояснень з приводу вказаних відомостей надано не було.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» : «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам… Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів»

При вивченні матеріалів заяви та доданих до неї документів встановлено, що у заяві про забезпечення позову не зазначено конкретних причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а саме представник позивача не вказує у заяві про забезпечення позову наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову можуть у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Договір дарування спірної квартири укладено 30.04.2013 року.

У позовній заяві та заяві про забезпечення позову відсутні жодні відомості щодо того, що за час з моменту укладення вказаного договору відповідач здійснював будь які дії спрямовані на відчудження квартири, більш того, позивач вільно проживала у спірній квартирі понад 3 років.

Оскільки представником позивача у своїй заяві не обґрунтовано у повному обсязі необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме його квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності відповідачу - ОСОБА_3, а тому суд не може визнати застосування забезпечення позову у даному випадку законним, доцільним та співрозмірним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,153,293 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним- відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий