АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6816/16 Справа № 204/7551/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пищиди М.М., Черненкової Л. А. за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 29.09.2005 року між банком та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4KS11901219, згідно умов якого позивач надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 3343,17 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців до 29.09.2008 року. Кредит був наданий на придбання товарів народного споживання (пральна машина, домашній кінотеатр).

В порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала.

Станом на 22.10.2015 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 21247,05 грн., де: 4291,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16955,84 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язаннь за договором.

Від цієї суми (як вважає позивач) слід відмінусувати заборгованість у розмірі 6765,72 грн., яка була стягнена за судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2009 року, а тому позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь різницю, яка становить 14481,33 грн.

Також, банк просив стягнути з відповідачки на його користь штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) і 724,07 грн. штраф (процентна складова).

За таких обставин, банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 15705,40 грн. заборгованість по кредиту та 1218 грн. - судового збору сплаченого банком по справі / а. с. 1-2 /.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» відмовленого в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості / а. с.33-35 /.

З цим рішенням не погодився позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» і звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом неповно зясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи / а. с. 37-40 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Відмовляючи банку в його позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору закінчився 29.09.2008 року, а після закінчення строку дії договору позивач не вправі нараховувати проценти чи комісію за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги банку про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором не підлягають задоволенню, оскільки строк дії закінчився 29.09.2008 року, а всі нараховані платежі по даному договору станом на 06.03.2009 року вже були стягнені з відповідачки на користь банку наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2009 року.

Однак, з такими висновками суду погодитися неможна оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 29.09.2005 року між банком та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4KS11901219, згідно умов якого позивач надав відповідачці кредитні кошти (строком на 36 місяців до 29.09.2008 року) у розмірі 2243,17 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості. Кредит був наданий на придбання товарів народного споживання (пральна машина, домашній кінотеатр) / а. с. 6-10 /.

В порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим банк звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спірним кредитом і 06.03.2009 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 6765,72 грн. / а. с. 3 /. Судовий наказ не виконано.

Згідно розрахунків банку, станом на 22.10.2015 року, ОСОБА_2 має заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 21247,05 грн., де: 4291,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16955,84 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Крім того, відповідачка за розрахунками банку, повинна сплатити штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) і 724,07 грн. штраф (процентна складова). Зазначену заборгованість банк і просив стягнути з відповідачки на його користь / а. с. 4-5 /.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525,526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 5.1 договору передбачено, що за прострочення платежу позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день простачки платежу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1206цс15 від 22.09.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Між тим, розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не прийняв до уваги вище зазначені норми права та правову позицію Верховного Суду України, тобто не прийняв до уваги, що позовні вимоги ПАТКБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованоті за кредитним договором (заборгованість по процентам та пеня), при наявності судового наказу (який не виконаний), підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови банку у стягненні з ОСОБА_2 заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині позовних вимог.

Розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, станом на 22.10.2015 року, банком зроблений правильно у відповідності з вимогами чинного матеріального закону та умовами спірного кредиту з урахуванням сум, які стягнені з відповідачки за судовим наказом від 06.09.20009 року / а. с. 3, 4-5 /.

Однак, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, виходячи з дійсних обставин справи та зважаючи на розмір збитків, які спричинені відповідачкою банку (сума неповерненого кредиту - 3343,17 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4291,21 грн.) колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором до 5000 грн., тобто з відповідачки на користь банку підлягає стягненню 9291,21 грн., де: 4291,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Щодо позовних вимог банку про стягнення з відповідачки на його користь штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) і 724,07 грн. штраф (процентна складова), то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення невиконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1 договору передбачено, що за прострочення платежу позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день простачки платежу.

У той самий час, згідно з пунктом 5.3 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності, за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вище викладене та відповідно до вимог ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

В силу ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 2557,80 грн. (1218 грн. - за звернення до суду з позовом; 1339,80 грн. за апеляційну скаргу) / а. с. 21,41 /.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KS11901219 від 29 вересні 2005 року (станом на 22.10.2015 року) в сумі 9291,21 грн. (девять тисяч двісті девяносто одна гривня 21 коп.), де: 4291,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати по справі в сумі 2557,80 грн. (дві тисячі пятсот пятдесят сім гривень 80 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: