Номер провадження 2/754/93/16
Справа №754/4389/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 серпня 2016 року Деснянський районний суд м.Києва в складі :

головуючого судді Мальченко О.В.

за участю секретаря Яремус-Байсановій А.М., Лісовської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», 3-я особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання кредитного договору недійсним, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 укладений 17.10.2007 р. між позивачем та ПАТ " УкрСиббанк" , посилаючись на несправедливість умов укладеного договору , оскільки всупереч принципу добросовістності наслідком укладеного договору є істотний дисбаланс договорених прав та обов"язків на шкоду позичальника . Несправедливим є умови кредитного договору в частині надання кредиту в долларах США та необхідність погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у долларах США , щ є способом зловживання правом , коли усі ризики знецінення національної валюти України покладаються виключно на позичальника . Надання кредиту у іноземній валюті вимагає наявності у позикодавця відповідної ліцензії Національного Банку України . Зміст спірного договору також суперечить ч.2 ст. 11 Закону україни " Про захист прав споживачів" , оскільки позивачльник не був проінформований у письмовій формі про умови кредитування . Інформація про продукцію ( кредит) була надана позивачу у нечіткій та незрозумілій формі , що є нечесною підприємницькою діяльністю . Умови договору також не містять відповідальності позикодавця за невиконання чи неналежне виконання умов договору .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з обставин , що викладені у позовній заяві .

Представник відповідача в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином .

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.10.2007 р. між позивачем та АКІБ " УкрСиббанк" , правонаступником якого на час розгляду справи є ПАТ " УкрСиббанк" відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 124 700,00 доларів США, що по курсу НБУ на день укладення договору складало еквівалент 629 735,00 грн., зі сплатою 13,90 % річних з терміном погашення до 17.10.2018 р. Цільове призначення кредиту - споживчі цілі . ( а.с. 6-12).

12.12.2011 р. між ПАТ " УкрСиббанк" та ТОВ " Кей-Колект" був укладений договір факторингу , за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 17.10.2007 р. ( а.с. 27 - 32 ).

Згідно положень Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Отже сторонами даного правочину є кредитодавець (банк або інша фінансова установа) та позичальник (споживач).

Банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а саме згідно п. 7.7. Договору цей договір починає діяти з дати його укладення (підписання) до повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання.

Також відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Слід звернути увагу на той факт, що позивач ОСОБА_1 не відмовилася від виконання умов Кредитного договору, а Банк, в свою чергу свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, здійснивши видачу Кредитних коштів.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Будучи пов'язаними саме взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання або змінювати його умови.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 527 ЦК України).

Оскільки Договір є обов'язковим для виконання сторонами, позивач зобов'язана виконувати взяті на себе зобов'язання за всіма існуючими умовами Договору від 17.10.2007 року та виконувати їх належним чином у встановлений строк.

Посилання позивача на те, що відповідач не повідомив її у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, спростовується п. 7.12. Договору, де зазначається, що Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або укладали б його на інших умовах.

Ризики пов'язані зі зміною валютного курсу не є істотною зміною обставин та підставою для визнання договору недійсним.

В своїх позовних вимогах позивач посилається на норми вимог закону щодо проведення операцій з валютою та здійснення правочинів з використанням нечесної підприємницької практики.

Але слід зазначити, що законодавством України при проведенні операцій з валютою передбачено певний порядок її використання.

Так, згідно із вимогами ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, отримання відсотків від позичальників за такими кредитами на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема залучення і розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Але якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно Декрету КМ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та нормативно-правові акти не передбачають обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті. Пунктом «в» ч. 4 ст. 5 Декрету передбачено, що НБУ видає індивідуальні ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за наявності відповідної ліцензії, надання кредитів в іноземній валюті передбачено законодавством.

Так, судом було встановлено, що у ПАТ «УкрСиббанк» є відповідна банківська ліцензія на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Отже твердження позивачки про незаконність надання та виконання Договору про надання споживчого кредиту в іноземній валюті є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону.

Також слід зазначити, що в Листі Національного Банку України від 07.12.2009 року № 13-210/7871-22612 «Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті» зазначено наступне:

«Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюті може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно із ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Статті 47 та 49 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Нормативно-правовими актами Національного Банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в України, затвердженою постановою правління НБУ від 28.08.2001 року № 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року № 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті.

При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, Національний банк України постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року № 406 «Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків» посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті.

З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Щодо здійснення правочинів з використанням нечесної підприємницької практики, то відповідно до положення ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

З матеріалів справи встановлено, що під час укладання Договору про надання споживчого кредиту Позичальник був ознайомлений в повному обсязі з умовами договору, а саме: особу та місцезнаходження кредитора, кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, розмір відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотримання положень ст. 11 Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів».

Також слід звернути увагу на те, що позивачеві були повністю відомі істотні умови Договору, так як Позичальник жодного разу не звернувся до кредитора за роз'ясненням положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Умови договору передбачають двостороннє встановлення прав та обов'язків як Позичальника, так і Кредитора, передбачених ст. 1054 ЦК України, а саме: за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, та умов самого договору. Укладаючи Кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо встановлення прав та обов'язків кожної сторони.

З встановлених по справі обставин та досліджених в судовому засіданні доказів , наданих сторонами на підтвердження заявлених вимог та заперечень не вбачається обгрунтованих та доведених підстав для задоволення позовних вимог .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.10.2007 р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: