Справа № 275/117/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

29 квітня 2016 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Руденка В.О.

при секретарі Довгаленко О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Брусилів Житомирської області справу за позовом ОСОБА_1 до Соловіївської сільської ради Житомирської області про визнання права власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок, який знаходиться по вулиці Лесі Українки, 17, в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області. Позов обґрунтований тим, що 12 лютого 2002 року померла ОСОБА_2, яка за життя заповіла все своє майно позивачу. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на майно заповідачки, зокрема, вищевказаний житловий будинок. Позивач спадщину прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). Право власності на житловий будинок за заповідачкою не було зареєстроване, через що видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовився. З огляду на відсутність інших спадкоємців, позивач просить визнати за ним право власності на спадковий будинок з надвірними будівлями.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_2 була його тіткою і тому залишила заповіт на його імя. Спадковий будинок будувала заповідачка, а він допомагав їй. З огляду на відсутність інших спадкоємців, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Від імені сільського голови села Соловіївка до суду надійшов лист про визнання позову та проведення судового розгляду за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали цивільної справи та подані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і, отже, підлягають задоволенню.

З поданих сторонами письмових доказів, долучених до справи, слідує, що ОСОБА_2 померла 12.02.2002 року в селі Соловіївка Брусилівського району, що підтверджено свідоцтвом про смерть 1-ТП №181282, виданим виконавчим комітетом Соловіївської сільської ради 15.02.2002 р.

21 липня 1994 року ОСОБА_2 оформила заповіт, посвідчений у виконкомі Соловіївської сільської ради, згідно якому на випадок своєї смерті заповіла все своє майно ОСОБА_1.

З довідки від 01.03.2016 р. №13/01-16 та повідомлення від 01.03.2016 р. №12/01-14 Попільнянської державної нотаріальної контори встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем всього майна ОСОБА_2, який прийняв спадщину. Проте у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, право власності на який не було зареєстровано, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За замовленням позивача 03.03.2016 р. був виготовлений технічний паспорт, згідно якому, будівля визначена як садибний (індивідуальний) житловий будинок, 1978 року побудови.

Довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 21.03.2016 р. №19 встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, с. Соловіївка, вулиця Лесі Українки, 17 не зареєстровано.

В той же час, згідно довідкам Соловіївської сільської ради №183 від 11.02.2016 р. та №320 від 04.03.2016 р., згідно даним погосподарської книги №4 за 2001-2005 роки, вказаний житловий будинок належав ОСОБА_2.

Згідно архівному витягу з протоколу №12 виконавчого комітету Соловіївської сільської ради від 24.12.1993 року, вирішено було передати безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га.

Вказаним фактичним обставинам відповідають правовідносини у сфері набуття права власності внаслідок спадкування за законом та захисту набутого права власності шляхом його визнання, які врегульовані, зокрема, нормами ст. 5, 328, 392, 1216, 1226, 1261, 1268 ЦК України.

Законодавство, відповідно якому встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно, визначаються часом завершення спорудження будинку.

Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовьязкової реєстрації.

До часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягало реєстрації, але виникнення права власності на нерухоме майно від факту реєстрації не залежало.

До законодавства, що регулювало виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок, відноситься, зокрема, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР 31.10.1975 р. №45/5. Згідно п.62 цієї Інструкції, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, які підтверджують право приватної власності також згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р.

Таким чином, довідки про записи в погосподарській книзі, надані позивачем та відомості про отримання у власність спадкодавця земельної ділянки, підтверджують той факт, що житловий будинок за життя ОСОБА_2, належав їй на праві власності.

Згідно ст.1218 ЦК України право власності входить до складу спадщини.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин суд вважає, що позивач набув право власності на успадкований будинок з моменту відкриття спадщини. Тож позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати по оплаті судового збору сплачені позивачем. У своїй позовній заяві позивач просив судові витрати з відповідача на його користь не стягувати.

Керуючись ст. 10, 11, 15, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. 328, 392, 1218, 1226, 1261, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Житомирська область, Брусилівський район, село Соловіївка, вулиця Лесі Українки, 17.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.О. Руденко

В. О.