Справа № 456/2644/14 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/1335/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Кабаля І.І., Струс Л.Б.

секретаря Бадівської О.О.

за участю ОСОБА_2, представників Стрийського міського

комбінату комунальних підприємств ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Стрийського міського комбінату комунальних підприємств про стягнення збитків, спричинених знищенням майнам, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Стрийського міського комбінату комунальних підприємств про стягнення збитків, спричинених знищенням майнам.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд, ухваливши оскаржуване рішення не захистив його право власності на майно, яке згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України є непорушним, не компенсував збитків внаслідок його знищення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Стрийського міського комбінату комунальних підприємств 69 000 грн. збитків, спричинених знищенням належного йому на праві приватної власності металевого восьмигранного кіоску білого кольору з конусним дахом червоного кольору, разом з торгівельним обладнанням та іншими товарно-матеріальними цінностями, що знаходились в ньому.

При розгляді справи в апеляційній інстанції, апелянт доводи такої підтримав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказми, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія судді вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з копією накладної №7 від 25.01.2002 року, виданої ПТВМП «Обрій», ОСОБА_5 оплатив 9 000 грн. за виготовлення металевого кіоску, перевезення, виготовлення фундаменту та встановлення (а.с.11).

15.05.2014 року між ОСОБА_6, як продавцем та ОСОБА_2, як покупцем у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу кіоску, за умовами якого продавець зобов'язався передати металевий кіоск у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти у власність кіоск та сплатити обумовлену цим договором грошову суму. Згідно умов додаткової угоди до договору купівлі-продажу від 15.05.2014 року, укладеної 30.05.2014 року, сторони визначили ціну на кіоск разом з комплектом обладнання та іншими товарно-матеріальними цінностями, що знаходилися в кіоску станом на 29.06.2011 року у розмірі 69 000,00 грн.

Згідно додаткової угоди від 30.05.2014 року та Акту від 30.05.2014 року убачається, що металевий восьмигранний кіоск знаходиться на території Стрийського міського комбінату комунальних підприємств на відстані 15 метрів від прохідної в лежачому стані, що унеможливлює доступ до нього в середину та встановлення наявних у ньому обладнання і товарно-матеріальних цінностей. Вхідні двері розташовані внизу, під кіоском, проте видно, що вони закриті на два внутрішні гаражні замки та навісну колодку.

Згідно п.6.2 Договору від 15.05.2014 року, право власності на кіоск у покупця виникає з моменту передачі покупцю ключів, документів підтверджуючі право власності на кіоск та отримання згідно договору коштів.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.04.2012 року, яка залишена буз змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2013 року, встановлено, що про необхідність демонтажу кіоску ОСОБА_5, як ФОП був попереджений у встановленому законом порядку, однак самостійно демонтажу не провів. Демонтаж кіоску провів Стрийський міський комбінат комунальних підприємства. ОСОБА_5 не доведено належними доказами вартість пошкодженого майна позивача з урахуванням того, що ним була припинена підприємницька діяльність з лютого 2011 року.

Із змісту даного рішення, убачається, що ФОП ОСОБА_5 просив про відшкодування збитків, які полягали у пошкодженні майна - спірного кіоску та товарно-матеріальних цінностей, які знаходились в ньому на момент демонтажу - 29.06.2011 року, завдані саме ОСОБА_5, який на даний час був власником майна.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, суд першої інстанції надавши правову оцінку зібраним у справі доказам дійшов вірного висновку, про те, що право на відшкодування збитків, завданих пошкодженням кіоску має лише ОСОБА_5, однак останній таким правом не скористався.

Відповідно до п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

До збитків відповідно до ч. 2 п. 1 вказаної статті відносяться втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права /реальні збитки/.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв»язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність встановлену ст.1166 ЦК України.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Аналіз зазначених норм права, дає підстави для висновку, що важливим елементом доказування наявності майнової шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та збитками потерпілої особи.

У такому разі, слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушенням наведених норм закону, позивач жодним чином не довів, що саме йому були завдані збитки, внаслідок пошкодження його майна.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивач укладаючи договір купівлі-продажу кіоска не заперечував та чітко знав про стан майна, яке він придбавав, оскільки у додатковій угоді та акті засвідчив, що металевий восьмигранний кіоск знаходиться на території Стрийського міського комбінату комунальних підприємств на відстані 15 метрів від прохідної в лежачому стані, що унеможливлює доступ до нього в середину та встановлення наявних у ньому обладнання і товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, ні судом першої, ні апеляційної інстанції не встановлено, що збитки, які просить позивач відшкодувати були завдані саме йому відповідачем внаслідок протиправної поведінки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду про відсутність правових підстав для відшкодування збитків, оскільки суд правильно визначив правовідносини, що склалися та обґрунтовано застосував норми матеріального права, дав належну оцінку доказам, наданих сторонами, та постановив законне та обґрунтоване рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді І.І. Кабаль

Л.Б. Струс