Р І Ш Е Н Н Я (З А О Ч Н Е)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2016 Справа №607/19231/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 предявив до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 03 березня 2010 року між ними укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 319400 гривень, що еквівалентно 40000 доларів США, на строк до 03 березня 2013 року. Однак у зазначений строк відповідач зазначених коштів не повернув. З цих підстав позивач просив стягнути з нього борг за договором позики у розмірі 40000 доларів США та 3% річних у розмірі 3400 доларів США за неналежне виконання договору позики, що разом складає 43400 доларів США, що еквівалентно 1017730 гривень.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу в його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

03 березня 2010 року сторони уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №706.

Відповідно до умов п. 1. договору позики позивач передав у власність грошові кошти у розмірі 319400 гривень, що в еквіваленті складає 40000 доларів США (1 долар США складає 7,985 гривень по курсу НБУ), а відповідач ОСОБА_2 прийняв та зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 03 березня 2013 року. Змінення суми та строків договору можливе за згодою сторін. В разі зміни офіційного курсу долару США за даними НБУ сума договору у гривні підлягає корегуванню пропорційно зміни цього курсу без додаткового погодження сторін.

Згідно з п. 2 договору позики грошові кошти в розмірі 319400 гривень, що еквівалентно 40000 доларів США, відповідач отримав повністю при кладенні договору.

Як слідує з п. 5 договору позики ОСОБА_2 на момент повернення боргу зобовязався сплатити боргову суму готівкою, або на банківський рахунок банку позикодавця, у розмірі 319400 гривень, що еквівалентно 40000 доларів США.

Відповідно до п. 13 договору позики, договір позики є укладеним з момент передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором .

У передбачений укладеним між сторонами договором строк повернення позики 03 березня 2013 року ОСОБА_2 боргу не повернув. Вимоги ОСОБА_1 про повернення коштів ігнорує.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк.

Однак усупереч указаним вимогам закону відповідач ОСОБА_2, як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу ОСОБА_1, як позикодавцеві, позичені кошти в розмірі 40000 доларів США на підставі договору позики від 03 березня 2010 року в обумовлений у ньому строк не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

За змістом цієї норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що відповідачем сума боргу за договором позики не сплачена, позивач набув права на отримання від відповідача 3% річних, починаючи з 03 березня 2013 року.

Як слідує з наведеного в позовній заяві розрахунку, за період з 03 березня 2013 року по 03 грудня 2015 року, 3% річних від простроченої суми за вказаним договором становить 3400 доларів США.

При цьому, враховуючи, що розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що обчислена позивачем сума, яку він просить стягнути з відповідача, не перевищує суми, яка обчислена шляхом застосування зазначеної методики.

Разом із тим, беручи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, слід зазначити таке.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Оскільки судом установлено наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу, розмір якого становить 43400 доларів США, цю суму боргу слід перевести на національну валюту з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на 20 квітня 2016 року, який складає 2544,3478 гривень за 100 доларів США. Таким чином сума боргу, що підлягає до стягнення з відповідача, в переведенні на національну валюту становить 1104246,95 гривень

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як слідує з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача в його користь 43400 доларів США, що еквівалентно 1017730 гривень.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача шляхом стягнення в його користь із відповідача заборгованості за договором позики від 03 березня 2010 року в розмірі 43400 доларів США, що еквівалентно 1017730 гривень.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 6890 гривень, понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер обліковий картки платника податків НОМЕР_1) у користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер обліковий картки платника податків НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 03 березня 2010 року в розмірі 43400 (сорок три тисячі чотириста) доларів США, що еквівалентно 1017730 (один мільйон сімнадцять тисяч сімсот тридцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер обліковий картки платника податків НОМЕР_1) у користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер обліковий картки платника податків НОМЕР_2) 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривень понесеного судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя