Справа № 423/3900/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді: Архипенко А.В.

при секретарі: Іваненко С.П.

за участю:

представника заявниці ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Попасна цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення (народження дитини) , -

в с т а н о в и в :

Заявниця звернулась до суду з дійсною заявою про встановлення факту народження дитини, у якій просила встановити факт народження нею дитини, яку вона народила

16 листопада 2016 року у м.Торез Донецької області.

Народженій дитині визначено прізвище імя та по батькові ОСОБА_3.

Батьком дитини являється її чоловік ОСОБА_4, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Подану заяву заявник обґрунтовує тим, що її дитина народилась в м.Торез Донецької області, який в дійсний час, віднесений до переліку населених пунктів, на території який органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тобто на окупованій території і тому вони із чоловіком , являючись громадянами України, позбавлені можливості зареєструвати факт народження дитини належним чином в позасудовому порядку.

Також, в поданій заяві заявниця також зазначає, що вона, зверталась до Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області з питання реєстрації народження своєї дитини, але їй було відмовлено через те, що медична установа, якою було видано лікарське свідоцтво про народження дитини, знаходиться на території , де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Заявниця надала до суду заяву, в якій підтримала свої вимоги, справу просила розглядати без її участі, за участю свого представника.

У судовому засіданні представник заявниці, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області - у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд поданої заяви без участі представника, заперечень щодо вимог заявника з боку зацікавленої особи РАЦС не надавалось.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення представника заявниці, пояснення представника як свідка ( в порядку ст..62 ЦПК України), дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав, з урахуванням вимог діючого законодавства України та норм міжнародного законодавства.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно з абз. 1 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Крім того, питання реєстрації народження певної особи регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р., а також деякими міжнародними правовими актами.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження,

підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту народження на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до листа Попаснянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області - реєстрація народження за наданими заявником документами є неможливою, оскільки заявником на підтвердження факту народження дитини предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.10)

Представник заявниці у судовому засіданні пояснив, що заявниця, перебуває у шлюбі , має постійне місце проживання зі своїм чоловіком за адресою: м.Сніжне Донецької обл..вул.Хрунова 57 ( за місцем проживання чоловіка) Сама являється уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєструватися в м.Сніжне Донецької обл. після реєстрації шлюбу на мала можливості, в зв»язку із проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей.

16 листопада 2016 року заявниці народила доньку в лікарні м.Торез Донецької обл..

Про народження дитини заявниця отримала медичне свідоцтво про народження, видане Муніципальною установою «Торезька центральна міська лікарня ».

Отримані заявницею документи про народженні дитини засвідченні печатками Донецької народної республіки.

Допитаний в судовому засіданні представник заявниці в якості свідка (в порядку ст..62 ПК України) пояснив, що заявниця звернулась до нього для отримання правової допомоги з питання реєстрації народження своєї дитини, представник заявниці особисто бачив заявницю із новонародженою дитиною, спілкувався із нею, достовірно підтверджує факт народження нею дитини.

Місто Торез Донецької обл.. являється територією, яка в дійний час тимчасово не контролюється українською владою, тому заявниці відмовлено у реєстрації народження дитини за українським законодавством.

Судом досліджені наступні письмові документи.

З копії паспорту заявниці, копії свідоцтва про шлюб (а.с.3 4 ) вбачається, що заявниця перебуває у шлюбі із гр.ОСОБА_4, і вона і чоловік заявниці являються громадянами України, постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В копії лікарського свідоцтва про народження № 483 від 16.11.2016р., яке було складене та видане Муніципальною установою «Торезька центральна міська лікарня » та засвідчено печаткою цієї установи (а.с.11) зазначено що 16 листопада 2016 в цій установі у громадянки ОСОБА_2 сергіївни , яка має місце проживання (реєстрації) за адресою: м.Попасна вул.Космічна б.46,- народилась дитина дівчинка вагою 3000 кг. об 05-10 год.

З копії обмінної карти, відомостями з історії хвороби, також вбачається що заявниця 16 листопада 2016 року народила дитину дівчинку.

З відповіді Попаснянського відділу РАЦС , що надана заявнику вбачається, що зареєструвати належним чином народження дитини в дійний час неможливо, оскільки заявником на підтвердження факту народження дитини пред»явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.18)

Згідно із «Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р- м. Торез та м.Сніжне Донецької області , віднесений до переліку населених пунктів, на території, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Оцінюючи медичне свідоцтво про народження та свідоцтво про народження дитини як докази, суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно принципу 3 Декларації прав дитини, яка Прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Ассамблеї ООН від 20 листопада 1959 года - дитині має належати з її народження право на ім'я та громадянство.

Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 ) - дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Без державної реєстрації факту народження дитини, вона буде позбавлена можливості в подальшому реалізовувати свої права та обов'язки, що становитиме порушення ст. 8 та інших Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя та інших. При цьому суд враховує, що відомості про народження дитини від заявниці, зазначені медичному свідоцтві про народження та свідоцтві про народження, виданих на окупованій території, підтверджуються також показаннями свідка.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження дитини від заявниці встановленим.

Таким чином, керуючись ст.ст. 11, 57-64, 212-215, 234, 235, 256, 257-1, 367 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення (народження дитини) задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що 16 листопада 2016 року в Україні, в м.Торез Донецької області народилася дитина - дівчинка, якій надано імя ОСОБА_3 .

Матірю народженої дитини вважати громадянку України, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_1., яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 б. 46. Мешкає за адресою: Донецька обл.. м.Сніжне вул..Хрунова б. 57.

Батьком народженої дитини вважати громадянина України, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, який зареєстрований за адресою: Донецька обл..м.Сніжне вул..Єлісєєва б.43. Мешкає за адресою: Донецька обл.. м.Сніжне вул..Хрунова б. 57.

Рішення в частині реєстрації факту народження дитини підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Повний текст рішення складений 23.12.2016 р.

Суддя А.В.Архипенко