Справа № 502/780/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Кітреску О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

про

визнання договору дійсним та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно і на обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві зазначив, що 25 січня 2001 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл було зареєстровано Договір № 6080 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_3 укладений між сторонами по справі. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 продали позивачу двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 В подальшому зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано 09.02.2001 року в Кілійському РБТІ. З 25.01.2001 року і на даний момент позивач повністю володіє зазначеною квартирою та з 06.04.2001 р. зареєстрований в вищезазначеній квартирі, сплачує всі комунальні послуги. Однак, в зв'язку з тим, що на теперішній час неможливо внести відомості в єдиний реєстр нерухомого майна стосовно права власності на нерухоме майно, яке було посвідчено товарною біржею, позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого права власності, в зв'язку з чим просив суд визнати дійсним зареєстрований 25.01.2001 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл Договір № 6080 купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3

На дату розгляду справи позивачем було надано заяву про розгляд справи без його присутності, в якій він просив суд прийняти рішення про задоволення його позовних вимог.

Відповідачі на дату розгляду справи надали заяви, за змістом яких зазначили, що проти задоволення позову не заперечують та просили провести судове засідання без їх присутності.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

Відповідно до договору купівлі-продажу № 6080 від 25.01.2001 року, зареєстрованого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, ОСОБА_3, який діяв від свого імені в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 які є членами біржі зі статусом «Н» продали, а ОСОБА_1 , який є членом біржі зі статусом «Н», придбав за ціною 3 000 гривень, які отримані продавцем до підписання договору, квартиру АДРЕСА_3

Право власності на зазначене нерухоме майно, придбане позивачем на підставі відповідного договору купівлі-продажу, зареєстроване 9 лютого 2001 року в Кілійському районному бюро технічної інвентаризації, про що міститься відповідним штамп на біржовому договорі купівлі-продажу.

Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН», квартира АДРЕСА_3 складається з: 2 кімнат житловою площею 28,8 кв.м. в тому числі перша кімната 17,1 кв.м., друга кімната 11,7 кв.м., кухня площею 8,4 кв. м., ванна кімната площею 2,9 кв.м., туалету площею 1,7 кв.м., коридору площею 7,3 кв.м., вбудованих шаф площею 0,9 кв.м. та 1,0 кв.м., балкону площею 5,1 кв.м, лоджією площею 2,8 кв.м.

Як вбачається з інформаційного повідомлення на офіційному сайті Кілійської міської ради в розділі «Прийняті рішення», 15 січня 2015 року Кілійською міською радою було прийнято рішення №62-VII-5 «Про перейменування вулиці Пролетарська на вулицю Торгова» без зміни поштових номерів. Рішення набрало чинності з дня офіційного оприлюднення в місцевих засобах масової інформації.

При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2001 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в зв'язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, Законом України «Про товарну біржу», ст. ст. 16, 328 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, зареєстрований 25.01.2001 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл за реєстровим № 6080.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_3 яка складається з: 2 кімнат житловою площею 28,8 кв.м. в тому числі перша кімната 17,1 кв.м., друга кімната 11,7 кв.м., кухня площею 8,4 кв. м., ванна кімната площею 2,9 кв.м., туалет площею 1,7 кв.м., коридор площею 7,3 кв.м., вбудовані шафи площею 0,9 кв.м. та 1,0 кв.м., балкон площею 5,1 кв.м, лоджія площею 2,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников