У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до житлово-будівельного кооперативу «Жовтень-3» про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 5 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до наказу від 3 жовтня 2008 року № 10 житлово-будівельного кооперативу «Жовтень-3» (далі - ЖБК «Жовтень-3») ОСОБА_3 з 3 жовтня 2008 року прийнята на посаду голови правління. 27 червня 2014 року на підставі наказу ЖБК «Жовтень-3» від 27 червня 2014 року № 1/1 позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін. За весь період перебування у трудових відносинах з відповідачем, а саме з 3 жовтня 2008 року по 27 червня 2014 року, позивачу надано щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних дня лише в 2013 році. Зазначає, що відповідач повинен провести з нею остаточний розрахунок, а саме: здійснити виплату грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за наступні періоди:

- з 3 жовтня 2008 року по 3 жовтня 2009 року 24 календарних днів;

- з 3 жовтня 2009 року по 3 жовтня 2010 року 24 календарних днів;

- з 3 жовтня 2010 року по 3 жовтня 2011 року 24 календарних днів;

- з 3 жовтня 2011 року по 3 жовтня 2012 року 24 календарних днів;

- з 3 жовтня 2013 року по 3 жовтня 2014 року 18 календарних днів;

Загальна кількість днів невикористаної щорічної відпустки становить 114 календарних днів, проте відповідач при звільнені не виплатив грошову компенсацію за невикористану відпустку. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою надати розрахунок грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки, проте відповідач проігнорував вимоги, тому ОСОБА_3 самостійно здійснила розрахунок, відповідно до якого загальна сума грошової компенсації за невикористану відпустку становить 7 546 грн 80 коп. Крім того, зазначає, що відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток у розмірі 13 800 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн, яку заподіяно їй неправомірними діями відповідача.

З огляду на викладені обставини, просила позов задовольнити та виплатити їй 7 546 грн 80 коп. компенсації за невикористану відпустку, 13 800 грн середнього заробітку та відшкодувати 10 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 5 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що факт невикористання ОСОБА_3 щорічних відпусток у період перебування її на посаді голови правління ЖБК «Жовтень-3» з 2008 по 2012 роки не встановлений.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що передбачених законом підстав для виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористані відпустки не встановлено, відсутні підстави для відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні та для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 призначена на посаду голови правління ЖБК «Жовтень-3» на підставі рішення правління ЖБК від 3 жовтня 2008 року.

Відповідно до п. 63 статуту ЖБК «Жовтень-3» у редакції від 10 лютого 1997 року голова правління здійснює повсякденне керівництво діяльністю кооперативу, забезпечує виконання рішень загальних зборів членів кооперативу (зборів уповноважених) і правління.

Відповідно до протоколу засідання правління ЖБК «Жовтень-3» від 19 червня 2014 року № 39 за результатами обговорення роботи голови правління ЖБК «Жовтень-3» ОСОБА_3 ухвалено висловити їй недовіру та звільнити з займаної посади. Звільнення ОСОБА_3 відбулося 27 червня 2014 року, заробітну плату за червень 2014 року вона отримала 20 серпня 2014 року.

Також судом апеляційної інстанції зазначено, що у період перебування на посаді голови правління ЖБК «Жовтень-3» табелі обліку робочого часу працівників та їх особові картки не велися, графіки надання відпусток не складалися, книги наказів по ЖБК, в тому числі і наказів про надання відпусток, не велися. У встановлений правлінням ЖБК «Жовтень-3» строк до 10 липня 2014 року ОСОБА_3 не передала новообраному голові правління документацію ЖБК «Жовтень-3».

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 не передала новообраному голові правління документацію ЖБК «Жовтень-3», а тому відповідачем не надано відповідних доказів надання позивачу відпусток або виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

У матеріалах справи відсутні відомості, що відповідач сприяв, письмово або в інший спосіб звертався до ОСОБА_3 щодо передачі документації, оскільки саме відповідач повинен довести надання позивачу відпусток або виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки. Крім того, передача відповідних документів не впливає на право ОСОБА_3 отримати належні виплати і на обов'язок відповідача провести розрахунок та сплатити позивачу кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням ухвали апеляційної інстанції та направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик