Справа № 347/673/16
Провадження № 22-ц/779/1709/2016
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Косівського районного суду від 08 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 04 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IFWWGA, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 129 460,00 грн. на строк до 04 липня 2028 року зі сплатою відсотків у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що станом на 22 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором становила 419 460,48 грн., з яких заборгованість за кредитом - 124 142,97 грн., заборгованість по процентам - 116 418,75 грн., заборгованість по комісії - 21 494,03 грн., пеня - 137 192,33 грн., штраф (фіксована складова) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 19 962,40 грн., в добровільному порядку відповідачі відмовляються погасити заборгованість, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Косівського районного суду від 08 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив з того, що кредитний договір № IFWWGA від 04 липня 2008 року було визнано недійсним, однак суд не звернув уваги на те, що 06 травня 2011 року була підписана додаткова угода до даного кредитного договору, яка має статус самостійного договору, та з цього моменту усі суми нараховувались відповідно до цієї угоди, крім того, дана угода є дійсною та виконується сторонами.

Вказує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а тому правові наслідки виникають за кредитним договором з моменту його підписання.

Зазначає, що банком надано суду докази щодо наявності заборгованості за договором, а тому, як вважає апелянт, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов'язання не виконанні.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку повідомлялися.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №IFWWGA, згідно п. 8.1 якого банк надав позичальнику кошти на строк з 04 липня 2008 року по 04 липня 2028 року у розмірі 129 460,00 грн. на наступні цілі: кошти у розмірі 104 260,00 грн. на ремонт житла, з них 100 000,00 грн. на ремонт житла шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 3 000,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 760,00 грн. для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 500,00 грн. - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік кредиту, 500,00 грн. - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік кредиту, а також у розмірі 25 200 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Згідно п. 8.3. кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за цим договором виступає іпотека будинку загальною площею 96,80 кв.м. в АДРЕСА_1.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, 04 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань по вищевказаному кредитному договорі.

В послідуючому, 06 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору від 04 липня 2008 року, якою було внесено зміни в кредитний договір і визначено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 04 липня 2008 року по 04 липня 2028 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 146 982,13 грн. на наступні цілі: 100 000,00 грн. на споживчі цілі, а також 42 722,13 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених у п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, 3 000,00 грн. за оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 760,00 грн. - на сплату страхового платежу страхового майна за договором страхування майна у перший рік кредиту, 500,00 грн. - на сплату страхового платежу особистого страхування за договором особистого страхування у перший рік кредиту, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04 % від суми зарезервованих ресурсів, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку з боржника та поручителя, банк посилався на те, що станом на 22 березня 2016 року позичальник має заборгованість по сплаті кредитних коштів в розмірі 419 460,48 грн., з яких заборгованість за кредитом - 124 142,97 грн., заборгованість по процентам - 116 418,75 грн., заборгованість по комісії - 21 494,03 грн., пеня - 137 192,33 грн., штраф (фіксована складова) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 19 962,40 грн.

Судом встановлено, що рішенням Косівського районного суду від 19 жовтня 2015 року, яке вступило в законну силу, було задоволено позов ОСОБА_2 та визнано недійсними з моменту укладення кредитний договір № IFWWGA від 03 липня 2008 року; додаток № 2 - графік погашення кредиту до кредитного договору №IFWWGA від 03 липня 2008 року; іпотечний договір № 2113 від 03 липня 2008 року укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2 документи, які були отримані по акту прийому передачі оригіналів правовстановлювальних документів на нерухомість від 03 липня 2008 року, а саме: оригінал договору дарування, оригінал технічного паспорту, оригінал витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно. Скасовано державну реєстрацію іпотеки, що виникла на підставі іпотечного договору № 2113 від 03 липня 2008 року, укладену між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 Скасовано державну реєстрацію будь-яких обтяжень, а також заборони на відчуження щодо нерухомого майна, яка зареєстрована в реєстрі за № 2114, які виникли на підставі іпотечного договору № 2113 від 03 липня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 39 527,11 грн.

Згідно з приписами частини першої статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з частиною 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

Оскільки ухваленим судовим рішення було визнано кредитний договір недійсним з моменту його укладення та в порядку, передбаченому ст. 216 ЦК України, вирішено питання щодо повернення банком ОСОБА_2 коштів в сумі 39 527,11 грн., виходячи з того, що нею отримано від банку кошти у сумі 104 260 грн., однак на виконання умов було сплачено 143 787, 11 грн., суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність у ОСОБА_2 зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо повернення коштів.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Оскільки відсутність боргових зобов'язань основного боржника виключає і наявність таких зобов'язань у поручителя, як солідарного боржника за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що підписана сторонами додаткова угода від 06 травня 2011 року має статус самостійного договору, є дійсною і внаслідок її реального характеру повинна виконуватися сторонами не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів факту передачі грошових коштів по даній угоді суду не надано.

Як пояснила в засіданні апеляційного суду представник банку, укладена додаткова угода є угодою про реструктуризацію боргу, який виник по кредитному договору.

Згідно п. 4 додаткової угоди від 06 травня 2011 року, додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє протягом дії договору (за умови належного виконання позичальником обов'язків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором).

Таким чином, з врахуванням того, що кредитний договір було визнано судом недійсним, додаткова угода до нього припинила свою дію.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Косівського районного суду від 08 червня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський