Справа № 495/6342/16-ц
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (заявники) звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з заявою про перегляд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 495/9362/15-ц від 26.05.2016 року у звязку з нововиявленими обставинами та просять суд переглянути та скасувати рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках на житловий будинок № 9 по вул. Миру в с. Шабо Білгород-Дністровського району в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер 18.06.2015 року.

Подану заяву про скасування рішення суду за нововиявленими обставинами заявники обґрунтовують наступним.

26 травня 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області (суддя Чебан Н.В.) було ухвалено рішення по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, яким відмовлено у задоволені заявлених позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 суд зазначив, що спірний житловий будинок є спільною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки право власності на спірний житловий будинок у ОСОБА_5 виникло з моменту державної реєстрації, а саме з 08 квітня 2010 року.

Однак, як зазначають заявники, відповідно до довідки Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №Б-266/1194/02-20 від 30.05.2016 року згідно погосподарських книг Шабівської сільської ради починаючи з 1974 року та по теперішній час власником спірного житлового будинку значиться ОСОБА_6 Крім того, відповідно до довідки КП «Білгород-Дністровське БТІ» спірний житловий будинок було здано в експлуатацію ОСОБА_6 ще у 1988 році. Станом на час закінчення будівництва зазначеного житлового будинку з будівлями та спорудами здійснення обовязкової державної реєстрації було передбачено для житлових будинків в містах та селищах, а в сільській місцевості записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На думку заявників, вказані відомості, мають істотне значення для справи та є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, оскільки є беззаперечним доказом належності спірного житлового будинку померлому на праві особистої приватної власності, а тому у відповідності до складеного померлим ОСОБА_5 за життя заповіту належний йому житловий будинок успадковують позивачі в рівних частках, а саме по ? частині кожний.

ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, діючі на підставі довіреності від 23.08.2016 року, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі в судовому засіданні, заявлені вимоги повністю підтримує та просить суд їх задовольнити.

ОСОБА_4 у судове засіданні не зявилась, про час та місце його проведення судом направлялось повідомлення на її адресу, причини неявки суду не відомі.

У відповідності до ч.1 ст.365 ЦПК України, заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні. Заявник та інші особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється.

З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що заява ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про перегляд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.05.2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст.361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2015 року помер ОСОБА_5, який заявникам доводився рідним батьком. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 9 по вул. Мира в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 732976 від 20.05.2010 року, виданого на підставі рішення виконкому Шабівської сільської ради № 95/2010 від 08.04.2010 року.

Заявники, будучи єдиними спадкоємцями батька за заповітом (складений в 2003 році) звернулися до державного нотаріусу з заявами про прийняття спадщини. Одночасно з заявниками до державного нотаріусу звернулася дружина померлого ОСОБА_4, з якою спадкодавець зареєстрував шлюб в 2005 році, з заявою про прийняття обовязкової частки у спадщині на підставі ст. 1261 ЦК України та одночасно заявила про її право на ? частку спадкового майна в порядку статті 60 Сімейного Кодексу України спільно нажите майно. Через відсутність правовстановлюючих документів у ОСОБА_4 на спадкове майно та виникнення спору між спадкоємцями стосовно частки кожного на спадщину, нотаріус відмовився видавати свідоцтво про право на спадщину та рекомендував сторонам звернутися до суду для врегулювання конфлікту та захисту своїх майнових прав.

В грудні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та просили суд визнати за ними право власності в рівних частках, а саме по 1/2 частині на житловий будинок № 9 по вулиці Миру, с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, загальною площею 74,8 кв. м., житловою площею 64,4 кв. м., який в цілому складається з літери «А» - житловий будинок; літера «Б» - літня кухня; літера «В» - гараж; літера «Г» - сарай; літера «Е» - баня, літери «Ж» - навіс; № 1 -4,6 - споруди в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 18 червня 2015 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. За результатами розгляду судом було встановлено, що право власності на будинок у померлого ОСОБА_5 за життя виникло з 8 квітня 2010 року, тобто з моменту державної реєстрації нерухомого майна, тому будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 З огляду на складений заповіт, на думку суду, позивачі мають право на спадкування частки спадщини ОСОБА_5, а не всього майна, оскільки спірний житловий будинок є спільною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, то відповідно, частка ОСОБА_5 у спільному майні подружжя не визначена та/або не виділена в натурі. Не визначення частки ОСОБА_5 у спільному майні подружжя є обставиною, яка є перешкодою у розподілені спадкової маси між спадкоємцями. Вимоги про визначення частки або виділення її в натурі ОСОБА_5 із спільного майна подружжя позивачами не заявлялись. Саме з цих підстав суд 26.05.2016 року відмовив у задоволенні позовних вимог заявників.

При цьому, як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд приймав до уваги та досліджував надану позивачами довідку Шабівської сільської ради від 30.10.2015 року, в якій зазначені відомості погосподарської книги сільської ради за 2011-2015 роки щодо будівництва будинку № 9 по вул. Миру в 1974 році (а.с. 112). Також, судом було встановлено, що в подальшому будинок було збудовано, введено в експлуатацію та 08.04.2010 року право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано.

Проте, на момент розгляду справи по суті не досліджувалися обставини введення спірного будинку в експлуатацію, що є істотним для правильного вирішення справи, рішення було прийнято лише за наявними матеріалами та доказами, що підтверджують право власності спадкодавця на будинок. Разом з тим, суд не міг дослідити вказані обставини, що не були йому відомі під час розгляду справи, однак вже існували.

Так, відповідно до довідки КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 1637 від 12.09.2016 року, спадкодавець ОСОБА_5, 21.09.1988 року отримав технічний паспорт на спірний житловий будинок у звязку з проведенням первинної технічної інвентаризації та введенням будинку в експлуатацію.

Одночасно, згідно з деталізованою довідкою Шабівської сільської ради від 30.05.2016 року, спадкодавець ОСОБА_5 з 1974 рік має особистий рахунок, який відповідно змінювався після складання нових по господарських книг. За даними його особистих рахунків, він з 1973 року по 1988 рік будував вказаний будинок, та як вбачається з відомостей КП «Білгород-Дністровське БТІ» в 1988 році ввів будинок в експлуатацію.

Таким чином спірний будинок було введено в експлуатацію спадкодавцем саме в 1988 році, тобто до реєстрації шлюбу із відповідачем (шлюб було зареєстровано 22 листопада 2005 року). На той час право власності на житловий будинок виникало у особи після закінчення будівництва вказаного будинку та здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради.

У відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

Свою позицію щодо вирішення питань набуття права власності на будинок до запровадження Єдиного державного реєстру речових прав, висловив Верховний Суд України в постанові від 13.06.2012 року № 6-54цс12, а саме зазначив, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на обєкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про обгрунтованість доводів позивачів, що спірний житловий будинок належав спадкодавцю ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності з моменту побудови та введення будинку в експлуатацію в 1988 році, що є істотною обставиною для вирішення справи.

Передбачений главою 4 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (далі - Постанова), нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).

Отже, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для встановлення наявності визначених у пунктах 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, щоб вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі, спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частини другої статті 365 ЦПК за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд приймає нове судове рішення або ухвалою залишає її без задоволення.

В результаті дослідження наданих доказів, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи та винесення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суду та сторонам по справі не могли бути відомі обставини, що є суттєвими для правильного вирішення спірних правовідносин.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, наявність підстав для скасування рішення суду від 26.05.2016 року та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки спадкове майно у вигляді спірного будинку належало спадкодавцю ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності з моменту побудови та введення в експлуатацію в 1988 році. Проведена ОСОБА_5 в 2010 році (в період перебування у шлюбі із відповідачем) державна реєстрація права власності на цей будинок лише офіційно засвідчила наявність у спадкодавця цього речового права, а не породила його, у зв'язку із чим вказаний будинок є саме об'єктом особистої приватної власності ОСОБА_5, та не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Тому, позивачі, як єдині спадкоємці за заповітом мають право на отримання спадщини після смерті батька у вигляді вказаного житлового будинку у визначених заповідачем частках, а саме по ? частині кожному. Задовольняючи позовну заяву суд тим самим здійснює захист спадкових прав позивачів.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст 10, 11, 60, 209, 210, 212, 213, 214-215, 361, 365 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно скасувати з ухваленням нового рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер 18.06.2015 року, право власності в рівних частках, а саме по ? частині на житловий будинок № 9 по вул. Миру, в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 64,4 кв.м., який в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок; літ. «Б» - літня кухня; літ. «В» - гараж; літ. «Г» - сарай; літ. «Е» - баня; літ. «Ж» - навіс; № 1-4, 6 споруди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом дестяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: