Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К. ,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.

секретар Шугалова О.М.

з участю: представника позивача Ліпкевича І.В.

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3

третьої особи на стороні відповідача Гловацької А.В.

представника третьої особи на стороні відповідача - Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації - Піскорської А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі- ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гловацька Алла Володимирівна про визнання договорів недійсними за апеляційною скаргою позивача ПАТ «Дельта Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Покликався на те, що 4 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №130/ФКВ-07 за умовами якого позичальник отримав в банку споживчий кредит в сумі 50000 доларів США під 11% річних за весь час фактичного користування і зобов'язувався проводити погашення кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно, згідно з графіком, але не менше 277,00 доларів США з внесенням платежів до 20 числа кожного місяця.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, кредитором з ОСОБА_7 в цей же день був укладений договір іпотеки, за умовами якого нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 181,0 кв. м. по АДРЕСА_1 та земельна ділянка за вказаною адресою, площею 0,1 га., які належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі правовстановлюючих документів, передані в іпотеку з метою забезпечення вимог іпотекодержавтеля за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2

30 червня 2010 року ТзОВ «Український промисловий банк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від належного виконання умов договору, кредитні кошти в строки і у визначеній договором сумі не повертає. Уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи просив стягнути з відповідача в користь банку 1 107 154.58 грн. заборгованості за кредитним договором. У рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку іпотекодавця ОСОБА_7 відповідно до положень п.п. 4.4.1, 4.4 іпотечного договору та ст. ст. 7, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18.02.2015 року позов банку задоволено.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2015 року указані судові рішення скасовані, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

03.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ "Дельта Банк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним з підстав невідповідності умов кредитного договору закону, що у свою чергу є підставою для визнання недійсним іпотечного договору.

Ухвалою суду від 24 листопада 2015 року вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та вимоги ОСОБА_2 до ПАТ "Дельта Банк" про визнання договорів недійсним об'єднані в одне провадження ( т.І а.с.247).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.03.2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 1130/ФКВ-07 від 04.12.2007 року в розмірі 1 107 154 (один мільйон сто сім тисяч сто п'ятдесят чотири) грн. 58 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі - 1831,40 (одна тисяча тридцять одну) грн. 40 коп. по 915 (дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 70 коп. з кожного.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації та приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гловацька Алла Володимирівна про визнання договорів недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки № 1130/Zфквіn - 07 від 04 грудня 2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Гловацькою А.В. зареєстрований в реєстрі за №1343,1344 4 грудня 2007 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь ОСОБА_2 судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі - 276 (двісті сімдесят шість) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та у частині задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, позивач ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та відмовити ОСОБА_2 у визнанні договору іпотеки недійсним.

Рішення суду у частині задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним кредитного договору ніким не оскаржувалось, а тому його законність у цій частині не перевіряється судом апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 303 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З письмових матеріалів справи (т. І а.с.6-14) вбачається, що між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 4 грудня 2007 року укладений кредитний договір №130/ФКВ-07 за умовами якого позичальник отримав на споживчі цілі 50000 доларів США під 11% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30 листопада 2022 року і зобов'язувався проводити погашення кредиту та відсотків щомісячно згідно з графіком в розмірі не менше 277,00 доларів США.

В цей же день між банком та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки за умовами якого з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором передане в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 181,0 кв. м., житловою площею 109,9 кв. м. та земельну ділянку площею 0,1 га. по АДРЕСА_1 (т.І а.с.15-29, 98-103).

Боржник належним чином умов кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість 1 107 154 грн. 58 коп., з яких 893 896 грн. 66 коп. тіло кредиту, 204 277 грн. 03 коп. відсотки, 8980 грн. 89 коп. комісії.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 березня 2016 року, яке сторонами у частині стягнення заборгованості за кредитним договором не оскаржено, визначено і стягнуто заборгованість за кредитним договором з боржника ОСОБА_2 у розмірі 1 107 154 грн. 58 коп.

Право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та передачі права власності на предмет іпотеки передбачено п.4.1, 4.4, 4.4.1 Іпотечного договору (т.І а.с.15-16).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, статтей 33, 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на такий предмет у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами права, які є спеціальними і підлягають до застосування у спірних правовідносинах, передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Про наведене також роз'яснено у п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2012 року. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, при розгляді справи № 6-124цс13 від 11.12.2013 року, у справі N 3-43гс14 від 19.08.2014 року.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 12.11.2015 року вартість предмета іпотеки - житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка знаходиться за цією ж адресою, кадастровий номер НОМЕР_1, становить 1 101 833 грн. (т.ІІ а.с.54-97).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у цій частині необхідно скасувати, вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007 року, укладеним між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2, що становить 1 107 154 грн. 58 коп. (один мільйон сто сім тисяч сто п'ятдесят чотири гривні п'ятдесят вісім копійок), з яких 893 896 грн.66 коп. (вісімсот дев'яносто три тисячі вісімсот дев'яносто шість гривень шістдесят шість копійок) тіло кредиту, 204 277 грн. 03 коп. (двісті чотири тисячі двісті сімдесят сім гривень три копійки) відсотки, 8980 грн. 89 коп. (вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят гривень вісімдесят дев'ять копійок) комісії, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_7 - житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 181,0 кв. м., житловою площею 107, 9 кв. та на земельну ділянку площею 0.1га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: село Зміїнець, Луцький район, Волинська область шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність за ціною 1 101 833.00 грн. (один мільйон сто одна тисяча вісімсот тридцять три гривні) та визнання права власності на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Положеннями Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-482цс15 від 20 січня 2016 року, яка є обов'язковою до виконання відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. У зв'язку з наведеним доводи відповідача про застосування цього закону є безпідставними.

Рішення суду у частині задоволення позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним підлягає до скасування з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржений договір іпотеки був укладений 04.12.2007 року (т.ІІ а.с 15).

Згідно з цим договором ОСОБА_7 передала в іпотеку будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитним договором, №130/ФКВ-07, укладеним з ОСОБА_2

Первинною підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивач зазначив недійсність основного зобов'язання - кредитного договору. (т.ІІ, а.с.2-5)

11 лютого 2016 року, у порушення положень ч.2 ст.31 ЦПК України, після початку розгляду справи по суті, ОСОБА_2 змінив підставу позову, та просив визнати недійсним договір іпотеки у зв'язку з порушенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (а.с.106, 112-113).

З наданих третьою особою на стороні відповідача - нотаріусом Гловацькою А.В. копій документів нотаріальної справи вбачається, що на підтвердження відсутності майнових прав інших осіб на спірний будинок, іпотекодавцем ОСОБА_7 подано будинкову книгу на цей об»єкт нерухомості, з розділу 3 якої вбачається, що у будинку ніхто не зареєстрований.

Згода на передачу будинку в іпотеку надана другим із подружжя - відповідачем ОСОБА_2

08 серпня 2014 року, 21 січня 2016 року на прохання відповідача ОСОБА_2 Маяківською сільською радою Луцького району Волинської області, на території якої знаходиться с.Зміїнець, видавались довідки про склад його сім»ї, у яких зазначено, що мати дітей -ОСОБА_7 та діти ОСОБА_8, ОСОБА_9 проживають у будинку АДРЕСА_1 з 07.11.2012 року без реєстрації.( т.І а.с.71, т.ІІ а.с.107). Такі довідки ОСОБА_2 були надані двічі на його прохання, у різні періоди часу, відповідач жодного разу не заперечив їх змісту.

Наведеними довідками спростовуються доводи відповідача та його представника, показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та висновки суду щодо проживання дітей у спірному будинку на час укладення договору іпотеки від 04.12.2007 року.

Відповідно до договорів купівлі -продажу, будинок і земельна ділянка придбані ОСОБА_7 23.11.2007 року ( т.ІІ а.с. 221- а.с. 222).

Через декілька днів після придбання будинку відповідачу ОСОБА_2 було надано кредит. Відповідач під час розгляду справи пояснив, що кредит було взято для проведення ремонтних робіт у будинку.

Аналіз обставин у справі у їх сукупності додатково доводить, що діти не проживали у будинку на день укладення договору іпотеки, а, отже, не мали ніяких майнових прав на нього.

За змістом ч.6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо житлового приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим законом. При цьому ЦК, як і спеціальний закон «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування житловим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні позову ОСОБА_2 суд, перевіряючи право дітей на користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, вибірково дослідив докази. Зокрема, пославшись на довідку з місця проживання від 21.01.2016 року № 231 (т.ІІ а.с.107) не звернув увагу на те, що у ній зазначено, що діти проживають у будинку з 07.11.2012 року. Суд помилково визнав доказами про проживання дітей у спірному будинку на день укладення договору іпотеки Висновки ЛКК «Луцька міська дитяча поліклініка» № 32, №33, та довідки Луцької гімназії № 18 , оскільки у Висновках зазначена лише адреса проживання, а не дата, з якої діти у будинку проживають , а у довідках з гімназії не вказано місце проживання дітей. Також з цих довідок вбачається, що і поліклініка, і гімназія знаходяться в м. Луцьку, будинок розташований у с. Зміїнець Луцького району, тобто, в іншому населеному пункті, отже, діти навчались і обслуговувались у медичному закладі не за місцем знаходження спірного будинку.

Відповідно до частини ч. 2 статті 13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд не врахував, що іпотекодавець не визнавала право проживання дітей в житловому приміщенні оскільки не вказала, що в неї є діти віком до 18 років, також відповідач ОСОБА_2, який є батьком дітей і у їх інтересах просить визнати договір іпотеки недійсним, надав письмову згоду на укладення договору іпотеки і про наявність малолітніх дітей даючи згоду нотаріусу не вказував.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не приховували, що мають малолітніх дітей, спростовуються матеріалами нотаріальної справи, у якій відсутні такі відомості, а отже, вони батьками не надавались ( т.ІІ а.с.201-242).

Передбачене ст. 177 СК, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. У даній справі встановлено, що фактичного порушення законних прав дітей внаслідок укладення договору іпотеки не існує, так як діти у будинку не проживали. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій при розгляді цивільної справи 6-3005-цс-15 від 10.02.2016 року.

Покликання місцевого суду на висновки Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-396цс15 та від 16.03.2016 року у справі № 6-2918цс15, не підлягають до застосування у спірних правовідносинах, оскільки у справах, яких вони постановлені, встановлені обставини відмінні від тих, що існують у даному спорі.

За таких обставин у суду не було підстав для визнання договору іпотеки недійсним, тому рішення у цій частині потрібно скасувати та ухвалити нове про відмову у визнанні договору іпотеки недійсним.

Крім того, з позовом про визнання договору іпотеки недійсним ОСОБА_2 звернувся до одного відповідача - ПАТ «Дельта Банк» (т. ІІ а.с.2), в той час як з договору іпотеки вбачається, що він був укладений між банком та ОСОБА_7 Отже, указані вимоги пред'явлені не до всіх відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4555.32 грн.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 314, 316 ЦК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2016 року у даній справі у частині відмови у позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та у частині задоволення позову ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товарпиства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1130/ФКВ-07 від 04.12.2007 року, укладеним між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2, що становить 1 107 154 грн. 58 коп. (один мільйон сто сім тисяч сто п'ятдесят чотири гривні п'ятдесят вісім копійок), з яких 893 896 грн. 66 коп. (вісімсот дев'яносто три тисячі вісімсот дев'яносто шість гривень шістдесят шість копійок) тіло кредиту, 204 277 грн. 03 коп. (двісті чотири тисячі двісті сімдесят сім гривень три копійки) відсотки, 8980 грн. 89 коп. (вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят гривень вісімдесят дев'ять копійок) комісії, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_7 - житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 181,0 кв. м., житловою площею 107, 9 кв. та на земельну ділянку площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: село Зміїнець, Луцький район, Волинська область шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність за ціною 1 101 833.00 грн. (один мільйон сто одна тисяча вісімсот тридцять три гривні) та визнання права власності на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 181,0 кв. м., житловою площею 107,9 кв. та на земельну ділянку площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: с. Зміїнець, Луцький район, Волинська область.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 4555.32 грн.(чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень тридцять дві копійки) судового збору.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з часу набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді