Справа № 323/22/16-ц
№ провадження 2/323/143/16
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

23.09.2016 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

за участю

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальності «Преображенське», треті особи Управління Держземагентства у Пологівському районі Запорізької області та Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки та визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі та зобовязання повернути земельну ділянку в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просив визнати припиненим Договір оренди земельної ділянки від 25.02.2007 року (надалі Договір оренди), укладений між ним та ТОВ «Преображенське» (надалі - відповідач), за яким позивач передав в оренду відповідачу належну йому земельну ділянку площею 8,0426 га, кадастровий номер :02:002:0052, що розташована на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Також позивач просив визнати недійсною Додаткову угоду до зазначеного Договору оренди від 25.02.2012 року, скасувати державну реєстрацію цієї угоди, та зобовязати відповідача повернути належну позивачу земельну ділянку в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір оренди земельної ділянки від 25.02.2007 року був укладений між сторонами строком на пять років, тобто мав припинити свою дію 25.02.2012 року. Однак відповідач, користуючись правовою необізнаністю позивача, запевнив останнього, що зазначений Договір оренди може припинити дію не автоматично, а лише шляхом укладення відповідної угоди між сторонами, на що позивач погодився та підписав Додаткову угоду до Договору оренди, не ознайомившись уважно з її змістом. І лише пізніше позивач дізнався про те, що насправді підписав Додаткову угоду про продовження строку дії Договору оренди ще на пять років. При цьому відповідач обчислює строк дії Договору оренди та Додаткової угоди до нього не з моменту підписання сторонами цих документів, а з моменту їх державної реєстрації, що на думку позивача є незаконним. Оскільки, за ствердженням позивача, Договір оренди припинився 25.02.2012 року, а Додаткова угода до нього пройшла державну реєстрацію лише у травні 2012 року, вона є недійсною як така, що укладена після припинення дії основного договору, а відповідна земельна ділянка незаконно продовжує знаходитись у володінні відповідача, у звязку з чим він зобовязаний її повернути позивачу.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Крім того, представник позивача звернув увагу на те, що належна позивачу земельна ділянка була передана відповідачу одночасно з укладення Договору оренди, знаходилась у фактичному користуванні відповідача у проміжок часу між підписанням цього Договору та його державною реєстрацією, а тому строк дії Договору оренди має обчислюватись не з моменту його державної реєстрації, а з моменту його підписання та фактичної передачі земельної ділянки в користування відповідачу.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що за ст. 640 ЦК України, договори, які відповідно до закону підлягають державній реєстрації, вважаються укладеними з моменту такої реєстрації. Крім того, п. 49 Договору оренди безпосередньо було передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації. Оскільки спірний Договір оренди пройшов державну реєстрацію за чинними на той час правилами лише у грудні 2012 року, саме з цього часу й має обчислюватись строк його дії. Відтак, Додаткова угода до спірного Договору оренди була укладена та зареєстрована до закінчення строку його дії, а тому підстави для визнання її недійсною, а також для застосування наслідків її недійсності, - відсутні.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, участь представників в судовому засіданні не забезпечили, подавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до такого.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 8,0426 га, кадастровий номер :02:002:0052, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», що розташована на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Цей факт підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗП № 171140, виданим на підставі розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області від 16.02.2006 року № 55.

25.02.2007 року позивач та відповідач підписали Договір оренди землі, за яким позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку.

Відповідно до п. 8 цього Договору оренди сторони узгодили те, що він укладений на пять років.

Одночасно з Договором оренди землі від 25.02.2007 року сторони підписали Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та Акт прийому-передачі земельної ділянки.

Пунктом 49 зазначеного Договору оренди землі сторони узгодили, що цей Договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

10.12.2007 року спірний Договір оренди землі від 25.02.2007 року був зареєстрований в Оріхівському районному відділі Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 78.

Наведені факти сторонами та їх представниками не заперечуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент підписання Договору оренди землі від 25.02.2007 року, Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Як розяснюється у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної

реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Таким чином, Договір оренди землі від 25.02.2007 року в період часу між його підписанням сторонами та його державною реєстрацією (10.12.2007 року) не був вчиненим (укладеним), а відтак не породжував у сторін жодних зобовязань, а його умова щодо строку дії не почала діяти. Умова щодо пятирічного строку дії цього Договору оренди де-юре почала спливати з 10.12.2007 року.

У звязку з цим суд відхиляє доводи позивача та його представника щодо того, що фактично земельна ділянка була передана одночасно з підписанням Договору оренди землі, а тому й строк його дії має обчислюватись з цього моменту.

Пунктом 25 Договору оренди землі сторони узгодили, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Таким чином, дії сторін щодо приймання-передачі даної земельної ділянки до моменту державної реєстрації Договору оренди землі від 25.02.2007 року знаходились за межами умов цього Договору, а тому вони не можуть впливати на строк його дії. Позивач не був позбавлений права та можливості заперечувати проти користування його земельною ділянкою до державної реєстрації Договору оренди землі.

Не погоджується суд й з доводами сторони позивача відносно того, що державна реєстрація договору оренди землі є суто адміністративним актом й жодним чином не впливає на момент, з якого відповідний договір починає діяти.

Окрім наведеного вище розяснення Пленуму Верховного Суду України, цей довід спростовується й правовою позицією Верховного суду України у справах №№ 6-5цс13, 6-127цс13, на які посилається сам позивач.

Так, у постанові ВСУ по справі № 6-127цс13 зазначено, що згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Частиною першою статті 20 Закону України "Про оренду землі" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Таким чином, права та обовязки сторін за Договором оренди від 25.02.2007 року, в тому числі щодо строку користування орендованою земельною ділянкою, виникли з моменту державної реєстрації цього Договору (10.12.2007 року) строком на пять років, тобто до 10.12.2012 року.

Також судом встановлено, що сторонами по справі була підписана Додаткова угода до спірного Договору оренди землі, яким, зокрема, до нього були внесені зміни щодо строку дії Договору (збільшено до 10 років).

На Додатковій угоді відсутня дата її підписання сторонами, однак вона пройшла державну реєстрацію в Відділі Держкозему в Оріхівському районі Запорізької області 31.05.2012 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 01812.

Позивач просив визнати цю Додаткову угоду недійсною, посилаючись на те, що вона була укладена після припинення Договору оренди землі від 25.02.2007 року та під впливом помилки з боку позивача.

Однак доказів на підтвердження своїх доводів та вимог сторона позивача суду не надала.

Як свідчать наведені вище обставини, момент державної реєстрації Додаткової угоди до Договору оренди землі від 25.02.2007 року припадає на період, протягом якого він продовжував діяти згідно п. 8, у звязку з чим відсутність в Додатковій угоді дати її підписання не спростовує цього факту.

Інших підстав для визнання Додаткової угоди недійсною позивач не заявлено.

Як наслідок, відсутні й законні підстави для скасування державної реєстрації зазначеної Додаткової угоди та покладення на відповідача обовязку повернути спірну земельну ділянку.

Таким чином вимоги позивача не ґрунтуються на обставинах справі та вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 638, 640 Цивільного кодексу України, ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, керуючись ст. ст. 1, 4, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальності «Преображенське», треті особи Управління Держземагентства у Пологівському районі Запорізької області та Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання припиненим Договору оренди земельної ділянки від 25.02.2007 року, визнання недійсною Додаткової угоди до Договору оренди землі від 25.02.2007 року, скасування державної реєстрації Додаткової угоди до договору оренди землі від 25.02.2007 року та зобовязання повернути земельну ділянку в натурі, відмовити.

Повний текст рішення складений 28.09.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4