Справа № 477/1369/16-ц
Провадження № 2/477/872/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

21 вересня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області:

у складі головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2016 року позивач ПАТ «Просто-страхування» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 14 558, 95 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 березня 2015 року Приватне акціонерне товариство „ПРОСТО-страхування" та ОСОБА_2 уклали договір, поліс № АІ/7893728 обов'язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Сееlу», реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначеним договором встановлено франшизу в розмірі 510 грн.

18 грудня 2015 року в на вул. Мала Морська в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 та застрахований автомобіль «Gееlу», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1.

Внаслідок даної пригоди третя особа, ОСОБА_3, зазнав матеріальної шкоди через пошкодження майна (автомобіль „ВАЗ 21061", реєстраційний номер НОМЕР_2), що згідно звіту № 163/12-15 про незалежне автотоварознавче дослідженя вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу від 12 лютого 2016 року, - становить 18 082,74 грн.

Посилаючись на те, що відшкодування виплачене особисто постраждалій особі, тому така виплата проведена без урахування податку на додану вартість, а також без урахування суми франшизи.

Посилаючись на приписи ст.1187, 1191 ЦК України, просив стягнути суми виплаченого ОСОБА_3 відшкодування з відповідача на користь страховика в розмірі 14 558,95 грн., а також судові витрати.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві, просив позов задовольнити та справу розглянути у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать дані зворотнього поштового повідомлення (а.с. 48), у зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору страхування від 18 березня 2015 року, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено страхування майнових інтересів останнього щодо автомобіля НОМЕР_3, марки «Gееlу» (а.с. 6).

Згідно п. 2 Договору - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Відповідно до повідомлення ОСОБА_3 про настання страхового випадку, та постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року, 13 грудня 2015 року близько 19-30 години, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Gееlу», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по другорядній дорозі по вул Мала Морська у напрямку вул Спаська в м.Миколаєві не надав перевагу в русі транспортному засобу ВАЗ 21061, д/н НОМЕР_4, що рухався по головній дорозі, та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 7-8, 13).

Розмір страхового відшкодування визначено за висновком спеціаліста автотоварозначого дослідження від 12 лютого 2016 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку власнику автомобілю ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_4 в результаті пошкодження при ДТП, складає 18082, 74 грн. (а.с. 14-33).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 23.02.2016 року (а.с. 34), розпорядження позивача від 26.02.2016 року, та даних виписки Банку (а.с. 35-37), 29 лютого 2016 року ОСОБА_3 особисто було виплачено розмір страхового відшкодування в сумі 14558,95 грн., як вказує позивач, з відрахуванням сум податку на додану вартість, а також суми франшизи.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За статтею 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, в тому числі, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого автомобілю, то позивач, як страховик, виконав свої зобов'язання за договором страхування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15.

Положення ч.1 ст.1166 ЦК України, вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі.

За вищевказаного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог АТ "Просто-страхування" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення виплаченого нею страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_3, оскільки відповідач є особою, винною у спричиненні згаданої дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, в сумі 1378 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування» - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування» в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування - 14 558 (чотирнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 95 коп., а також судові витрати по справі в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім)грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя Л.М.Семенова