Єдиний унікальний номер 227/1051/14-ц Номер провадження 22-ц/775/1802/2016
Головуючий у 1 інстанції Здоровиця О.В.
Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Постолової В.Г.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті відновлену цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди

за відновленою апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», місцезнаходження якого: 85043, Україна, Донецька обл.., м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1А, , р/р №5000 у ЦВ ПАТ «Донгорбанк» м. Донецька, МФО 334970, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди 16000,00 (шістнадцять тисяч) гривень; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», місцезнаходження якого: 85043, Україна, Донецька обл.., м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1А, , р/р №5000 у ЦВ ПАТ «Донгорбанк» м. Донецька, МФО 334970, на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.) на р/рахунок 0035, код платежу 22030001, МФО 834016, банк отримувач ГУ ДКУ Донецької області.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_1 відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі №227/1051/14-ц, але при цьому не наведено повний текст відновлюваного рішення суду першої інстанції та зміст позовної заяви ОСОБА_1. Тому додатковим рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року відновлено зміст наступних документів: рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року; позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди від 06.03.2014 року.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_1 відновлено зміст апеляційної скарги ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року.

У відновленій апеляційній скарзі ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року. В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилається на те, що суд першої інстанції не повно та не всебічно зясував всі обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу є недоведеним, бо потерпілий не надав суду першої інстанції медичного висновку про встановлення такого факту. Також представник ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» вважає, що немає доказів, які підтверджують протиправність діяння відповідача в заподіянні позивачу моральної шкоди та наявність причинного звязку між ними.

У судове засідання апеляційного суду сторони не зявились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання апеляційного суду не зявився, про місце та дату розгляду справи повідомлений повісткою та телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за №4439 від 23 вересня 2016 року.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля».

Копією трудової книжки ОСОБА_1 підтверджується, що 24.02.2012 року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя.

За час роботи в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» позивач захворів на професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання №5 від 06.03.2012р., медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання №330/304 від 17.02.2012р., довідкою до акта огляду МСЕК від 03.04.2012 року та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №120204 від 03.04.2012 року.

Висновком МСЕК №120204 від 03.04.2012 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності у звязку з профзахворюванням з 27.03.2012 року безстроково.

В результаті отриманого професійного захворювання позивачу нанесений моральний збиток, який виражається в тому, що порушений його звичний образ життя, що вимагає від позивача додаткових зусиль для його організації.

Суд дійшов висновку, що позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у звязку з ушкодженням здоровя, повязаним із професійним захворюванням, неможливістю його відновлення, порушенні нормальних життєвих звязків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ушкодження здоровя позивача сталося під час виконання ним трудових обовязків саме на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», яке відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України не забезпечило небезпечні умови праці своєму працівнику, що покладає на відповідача обовязок згідно із законодавством, а саме ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати йому моральну шкоду.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У п. п.2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач перебував у трудових відносинах з позивачем та був звільнений з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» за станом здоровя 24.02.2014 року.

Висновком МСЕК від 03.04.2012 року позивачу вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності у звязку із профзахворюванням.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про те, що саме в період роботи у відповідача були порушені права позивача на безпечні і здорові умови праці, тому відповідач згідно із діючим законодавством повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Визнаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, перебування останнього на лікуванні у зв'язку із професійним захворюванням, встановлення втрати працездатності безстроково, що свідчить про неможливість відновлення працездатності, порушення у звязку з цим нормального укладу життя і обґрунтовано при встановленні 40% втрати працездатності вперше визначив таке відшкодування у розмірі 16 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи з огляду на положення статті 153 КЗпП України, відповідно до якої на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників, а також статті 6 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства та статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1, 308, 314 ч.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: