Справа № 598/787/16-ц
провадження № 2/598/274/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"05" вересня 2016 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду ОСОБА_1

при секретарі Пилипчук Х.М.

з участю позивачки ОСОБА_2, представника позивачки - адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

встановив:

До суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення в її користь аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки із всіх видів його заробітку, однак не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, та стягнення 400 гривень за надання правової допомоги адвокатом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що дитина перебуває на її утриманні і потребує матеріальної допомоги, а відповідач ухиляється від надання доньці матеріальної допомоги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2, та представник позивачки адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку, оскільки стягнення з нього аліментів у більшому розмірі неможливе через його скрутне матеріальне становище. Крім того, він не визнав позовних вимог щодо стягнення з нього коштів у розмірі 400 гривень за надання правової допомоги адвокатом з мотивів, що відсутні документально підтверджуючі докази витрат позивачки на правову допомогу та розрахунки таких витрат.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

При цьому суд виходив з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_2, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ИД №218080 (а.с.4).

Малолітня ОСОБА_5 перебуває на утриманні позивачки ОСОБА_2 і проживає спільно з нею. Відповідач ОСОБА_4 матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає. Вказані обставини знайшли своє підтвердження довідкою за №754 від 05.05.2016 року, виданою Великовікнинською сільською радою Збаразького району Тернопільської області (а.с.6), поясненнями ОСОБА_2. Тієї обставини, що малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає на даний час із матір`ю і перебуває на її утриманні, не заперечив в судовому засіданні і відповідач ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, працездатний і проходить службу

в поліції на посаді поліцейського взводу конвойної служби Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, отримуючи при цьому заробітну плату, що стверджується

довідкою за №2/24-01211/2016 від 18.07.2016 року та довідками про доходи №167, 507 від 07.07.2016 року, виданими Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області (а.с.38-40).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дитині не надає, а також враховуючи майнове становище позивачки, майнове становище відповідача, а саме те, що він працює та має постійний дохід, може надавати матеріальну допомогу малолітній доньці, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, в зв`язку з чим необхідно стягнути з з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку, однак не менше 30 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.05.2016 року (день звернення із позовною заявою до суду) до досягнення дитиною повноліття.

При цьому суд вважає, що позивачкою не наведено і в судовому засіданні не здобуто доказів щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі ? частини із всіх видів його заробітку.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 400 гривень за надання правової допомоги суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначається, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, беручи до уваги те, що ні позивачкою, ні її представником, не надано суду доказів, а саме фінансових документів, на підтвердження внесення коштів за надання правової допомоги, та не надано розрахунку таких витрат, тому суд вважає, що слід відмовити позивачці в позові в частині стягнення коштів за надання правової допомоги.

При цьому суд вважає, що посилання позивачки на довідку, видану адвокатом ОСОБА_3, від 12.05.2016 року про внесення нею 04.05.2016 року 400 гривень в касу юридичної консультації (а.с.7), як на доказ понесених судових витрат на правову допомогу, саме по собі не може бути достатньою підставою для задоволення позову в цій частині.

Згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213 - 215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст. 180 - 183 СК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, в користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, на утримання малолітньої

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку, однак не менше 30 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, в користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І. В. ГУДИМА