У Х В А Л А

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького, третя особа - директор Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2015 року позов задоволено частково та визнано незаконним і скасовано наказ від 2 грудня 2014 року № 158-к про звільнення ОСОБА_4 з посади директора комерційного Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького з 15 грудня 2014 року у зв'язку із скороченням даної посади. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора комерційного Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького з 15 грудня 2014 року. Стягнуто з Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20070 грн 28 коп. по 6 серпня 2015 року включно. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_4 у наказі т.в.о. директора Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького від 2 грудня 2014 року № 158-к з "15 грудня 2014 року" на "22 грудня 2014 року". Стягнуто з Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 989 грн 38 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України);

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини першої статті 235 КЗпП України. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року, 24 грудня 2015 року, постанови Верховного Суду України від 29 січня 2014 року, 21 травня 2014 року, 1 липня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що звільнення позивачки відбулось із дотриманням вимог трудового законодавства, що стосується вивільнення працівників, зокрема пункту 1 частини першої статті 40, частини першої статті 43, статті 49-2 КЗпП України. При цьому позивачці були запропоновані посади, роботи, на які вона не подала заяву про переведення, а інші посади їй не підходили або за кваліфікаційними вимогами, або у зв'язку із довідкою МСЕК від 28 жовтня 2008 року, згідно із якою їй, як інваліду 2 групи безстроково, протипоказана праця із фізичним та психонервовим навантаженням. Звільнення позивачки проведено зі згоди профспілки. Дату звільнення змінено у зв'язку із недодержанням строку попередження про звільнення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року, що надана заявницею для порівняння, відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом про поновлення на роботі через те, що на час попередження позивача про можливе звільнення у відповідача була наявна велика кількість вакантних посад, у тому числі за професією та спеціальністю позивача, проте жодна з цих посад не була запропонована позивачу під час попередження про звільнення за скороченням. Крім того, до звільнення позивача відповідач не звертався з поданням про надання профспілковим комітетом згоди на звільнення позивача і таке питання не розглядалося, а лише під час розгляду даної справи судом профспілковий комітет апарату управління УМГ "Львівтрансгаз" розглянув питання про надання згоди на звільнення позивача і таку згоду надав.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року, що надана заявницею для порівняння, залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову про поновлення на роботі, спонукання до вчинення певних дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення позивачки з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України було здійснено усупереч вимогам трудового законодавства, а тому наказ про її звільнення є незаконним. Зокрема, станом на 11 грудня 2014 року посада інспектора 1 категорії сектора документального забезпечення була вільною і з урахуванням рекомендацій первинної профспілкової організації відповідача, а також наявності у позивачки освіти та стажу роботи в системі МНС й посад, що вона раніше обіймала, адміністрація державного підприємства повинна була запропонувати вказану посаду позивачці, а не іншій особі усупереч рішенню профкому.

Порівняння змісту наданих для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановою Верховного Суду України від 29 січня 2014 року, що надана заявницею для порівняння, скасовано судове рішення суду касаційної інстанції, яким відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. У вказаній справі суд дійшов висновку, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Постановою Верховного Суду України від 21 травня 2014 року, що надана заявницею для порівняння, скасовано судове рішення суду касаційної інстанції, справу за позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу передано на новий касаційний розгляд через те, що судами не враховано встановлених трудовим законодавством юридичних гарантій забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також положень частини першої статті 235 КЗпП України, якими передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Постановою Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, що надана заявницею для порівняння, скасовано судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі за позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції через те, що судом першої інстанції неналежно встановлені фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірено, чи були на той час наявні вакантні посади, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивачки, чи було їх запропоновано позивачці, що є обов'язком роботодавця відповідно до вимог статті 492 КЗпП України.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 29 січня 2014 року, 21 травня 2014 року, 1 липня 2015 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького, третя особа - директор Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Старицького, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Я.М. Романюк