У Х В А Л А

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 12 жовтня 2015 року позов задовольнив, стягнув із ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання юридичних послуг у розмірі 10 тис. 20 грн, в тому числі 3 тис. грн. - основний борг і 7 тис. 20 грн. - пеня за період з 15 червня по 31 серпня 2015 року; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 15 березня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 2 червня 2016 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 відхилив, рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року залишив без змін.

У липні 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ФОП ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави для подання заяви про перегляд судового рішення заявник послався на постанови Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року, 6 листопада 2013 року та 28 січня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанцій, виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме, що ним повністю виконано зобов'язання за договором про надання юридичних послуг.

У постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-111цс13) Верховним Судом України викладено правовий висновок про те, що згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена цим договором або законом, є порушенням статті 611 ЦК України.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Правові висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені у його постановах від 10 жовтня 2012 року і 28 січня 2015 року, стосуються застосування норм матеріального права у правовідносинах з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та з іншими встановленими судами фактичними обставинами справ, а також з іншим матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявник.

За таких обставин вважати заяву ФОП ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко