Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_5 повернути йому частину самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею, встановленою у висновку земельно-технічної експертизи, що по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести бетонну огорожу, побудовану на його земельній ділянці, усунувши таким чином перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, він являється власником земельної ділянки площею 0,10 га., що знаходиться по АДРЕСА_1. Відповідач без законних на те підстав самовільно зайняв частину земельної ділянки площею 73 кв. м, що було встановлено у дослідницькій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2009 року.

У 2012 року ОСОБА_5 частину земельної ділянки звільнив. Проте, у цей же час без дозволу позивача побудував бетонну огорожу, так і не звільнивши частину самовільно займаної земельної ділянки.

Зносити бетонну огорожу та звільняти частину займаної земельної ділянки ОСОБА_5 відмовляється, чим порушує права позивача як власника земельної ділянки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 частину самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею, встановленою у висновку № 7 судової земельно-технічної експертизи від 05 жовтня 2015 року, що по АДРЕСА_1 Волинської області та за власний рахунок знести бетонну огорожу, побудовану на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_4, усунувши таким чином перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 26 листопада 1998 року № 576 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та видано Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 12 травня 1999 року.

Згідно плану зовнішніх меж цієї земельної ділянки, який міститься в Державному акті, вона межує із земельними ділянками землекористувачів, зокрема: від «Б» до «В» ОСОБА_6, від «В» до «Г» ОСОБА_7, від «Г» до «А» ОСОБА_5 і її межі були погоджені з ними.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 7 від 05 жовтня 2015 року вбачається, що межі земельної ділянки позивача, яка розташована в АДРЕСА_1 в складі з будинковолодінням відповідають площі та розмірам, зазначеним в Державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 12 травня 1999 року, виданому ОСОБА_4 і на ній розташована частина бетонної огорожі, збудована відповідачем, загальною довжиною 12,86 м., яка розділяє будинковолодіння ОСОБА_4 та будинковолодіння ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано дійшов висновку про покладення на відповідача обов'язку звільнити самовільно зайняту ним частину земельної ділянки, шляхом знесення за власний рахунок побудованої на ній бетонної огорожі загальною довжиною 12, 86 м, усунувши таким чином позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_5 без законних на те підстав самовільно зайняв частину земельною ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, тому касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова