Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Доповідач Новікова Г.В.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

14 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Санікової О.С.,

при секретарі: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 5 травня 2016 року та додаткове рішення Красноармійського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року у справі за позовом обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мєчта» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мєчта» (далі ОСББ) звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що в квартирі 43 будинку 33 в мікрорайоні «Лазурний» м.Покровськ проживає ОСОБА_1, який є споживачем наданих ним житлово-комунальних послуг. Однак, ОСОБА_1 не сплачує вартість наданих йому житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибуткової території в результаті чого утворилась заборгованість за період з жовтня 2013 року по листопад 2015 року в розмірі 2603,91грн..

Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибуткової території за період з жовтня 2013 року по листопад 2015 року включно в розмірі 2413,50грн., суму інфляційних збільшень суми заборгованості в розмірі 1976,66грн., 3 % річних в розмірі 167,82грн., пеню у розмірі 8918,50грн. та судові витрати у розмірі 3218грн..

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05 травня 2016 року частково задоволено позов ОСББ «Мєчта». З ОСОБА_1 на користь ОСББ «Мєчта» стягнуто заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з жовтня 2013 року по листопад 2015 року у розмірі 2369,50грн., суму інфляційного збільшення в сумі 1955,78грн., 3% річних в сумі 166,12грн., пеню в розмірі 419,81грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

16 травня 2016 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду в описовій та резолютивній частині рішення виправлено арифметичну помилку, замість розміру пені в 419,81 грн. вказано 1697,45 грн..

Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Мєчта» стягнуто судовий збір у розмірі 1218грн. В решті позовних вимог в частині стягнення судових витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та додаткове рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості із вартості житлово-комунальних послуг за період з жовтня 2013 року по жовтень 2015 року необґрунтованими, оскільки за цей період своєчасно та в повному обсязі сплачував вартість послуг за капітальний ремонт та господарські потреби, освітлення підїзду. Щодо інших послуг, які складають заробітну плату, податки на заробітну плату, введення рахунку (послуги банку) - він не сплачував, оскільки вважає їх необґрунтованими. Суд не перевірив чому фактичні витрати по сплаті за послуги ЖКП складають 22% від загальної суми, а витрати на заробітну плату та податки 78%.

Не погоджується також з висновком суду про стягнення з нього інфляційних витрат в розмірі 1955,78грн. та 3% річних за порушення строків сплати за надані комунальні послуги, оскільки суд в рішенні наводить ці нарахування з заборгованістю в розмірі 2369,50грн., яка склалася станом на жовтень 2013 року. За розрахунком відповідача за період з жовтня 2013 року по січень 2016 року інфляційні витрати складають 819,35грн., 3% річних 61,82грн.

Зазначив, що судом допущено порушення положень ч.1 ст.624 ЦК України в частині стягнення пені за прострочення сплати житлово-комунальних. Між ним та позивачем не було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, який передбачав би нарахування позивачем такої пені. Судом не прийнято його доводи про неправильність нарахування пені у звязку із сплином строку позовної давності, оскільки суд зазначив, що ним в судовому засіданні не було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Законом чітко не визначено, яким чином слід заявляти про застосування строку позовної давності. Крім того, пеня не повинна нараховуватися, так як він проживає в зоні АТО.

З додатковим рішенням про стягнення з нього судового збору в розмірі 1218грн. відповідач також не погоджується, оскільки є інвалідом ІІ групи та відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільнений.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою особисто ОСОБА_1 та представником ОСББ «Мєчта» -ОСОБА_2 (а.с.202). ОСОБА_1 надав заяву про слухання справи у його відсутність.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України у справі 6-110цс12.

Судом установлено, що в квартирі 43 будинку 33 в мікрорайоні «Лазурний» м.Красноармійськ проживає ОСОБА_1, який є власником та споживачем наданих житлово-комунальних послуг ОСББ «Мєчта». ОСББ "Мєчта" є об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку за адресою: мікрорайон Лазурний, буд.33, м. Покровськ (Красноармійськ), яке надає комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території мешканцям вищезазначеного будинку. Користуючись послугами, наданими позивачем, ОСОБА_1 не бажає укладати договір на оплату житлово-комунальних послуг та сплачує вартість наданих йому житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибуткової території частково, в результаті чого утворилась заборгованість за період з жовтня 2013 року по листопад 2015 року у розмірі 2369,50 грн. з урахуванням частково сплачених послуг.

Сам відповідач не оспорює надання відповідачем послуг і частково їх оплачував, однак вважає, що не повинен оплачувати витрати на заробітну плату працівників ОСББ. Разом з тим, встановлені ОСББ розміри витрат ним у встановленому законом порядку не оскаржувалися.

Посилання на те, що між сторонами відсутній договір, а тому відсутні підстави для оплати наданих житлово-комунальних послуг,не ґрунтується на вимогах діючого законодавства і не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що власник квартири зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, тому вартість спожитих, але не сплачених ОСОБА_1 послуг за період з жовтня 2013 року по листопад 2015 року підлягає стягненню на користь позивача. З наданого позивачем розрахунку заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг на жиле приміщення за адресою: квартира 43 будинку 33 в мікрорайоні «Лазурний» м.Покровськ, та перевіреного судом вбачається, що заборгованість розрахована за період з з жовтня 2013 року по листопад 2015 року і складає 2369,50 грн..

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами про надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Правові наслідки прострочення боржника виконання грошового зобов'язання, сплата пені та - на вимогу виконавця - суми втрат від інфляції та трьох процентів річних, з урахуванням зазначених норм матеріального права, визначені законом. Відповідно до положень якого у разі прострочення платежів споживач зобов'язаний на вимогу виконавця сплатити суму втрат від інфляції та три проценти річних.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 3% річних та інфляції , та про те, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. (такі ж правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України у справі N 6-68цс12 , у справі N 6-59цс13,№ 6-2023цс15).

Суд першої інстанції правильно послався на положення статті 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою встановлено мораторій на нарахування пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги громадянам України, які проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. М.Красноармійськ входить до такого переліку населених пунктів відповідно до постанов Кабінету Міністрів України 30.10.2014 року №1053-р та в подальшому №1275 від 02.12.2015 року і дійшов обґрунтованого висновку, що з 14 квітня 2014 року пеня за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги не нараховується.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Стягуючи пеню за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не заявлені вимоги про застосування строку позовної давності.

Між тим, в рішенні суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення пені не визнав, вважав нарахування неправомірним, оскільки на його думку повинні бути застосовані строки позовної давності, які пропущені позивачем.

Таким чином, висновок суду про те, що відповідачем не заявлені вимоги про застосування строку позовної давності, а тому відсутні підстави для відмови в позові в цій частині не відповідають встановленим обставинам. Оскільки суд в рішенні підтвердив, що ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення пені не визнав, зазначив,що нарахування пені є неправомірними, так як вважав, що повинні бути застосовані строки позовної давності. Закон не визначає в якій формі повинна бути заява сторони у спорі про застосування строку позовної давності. Тобто не виключається застосування такої заяви, викладеної в поясненнях сторони по справі.

Судом встановлено, що пеня за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги позивачем нарахована за період з жовтня 2013 року по листопад 2015 року. Суд дійшов правильного висновку, що з урахуванням вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» задоволенню підлягають вимоги про стягнення пені за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року.

Статтею 258 ЦК України передбачено що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

З позовними вимогами про стягнення пені позивач звернувся до суду лише 03 грудня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності і питання про її поновлення у звязку із пропуском з поважних причин не ставив. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає в цій частині скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову про стягнення пені за пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач в своїх поясненнях.

Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Мєчта» стягнуто судовий збір у розмірі 1218грн. В решті позовних вимог в частині стягнення судових витрат відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1218 грн..

Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Згідно наданої довідки №380607 від 03 лютого 2011 року Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії м. Красноармійськ (МСЕК) ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи безстроково(а.с. 165).

Тому, при розподілі судових витрат суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1218грн., залишивши поза увагою, що він на підставі п. 9 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від його сплати.

За таких підстав додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 5 травня 2016 року в частині стягнення пені скасувати.

В задоволенні позовних вимог обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мєчта» до ОСОБА_1 в частині стягнення пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги відмовити за пропуском строку позовної давності.

Додаткове рішення Красноармійського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: