АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/445/16 Головуючий 1 інст. Стеганцов С.М.
Справа № 637/404/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори, що виникають із сімейних правовідносин
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

20.04.2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в якому просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «BMW-535 ЗНГ», 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «ВАЗ-2121040-120-40», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_2;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на причеп легковий-В № шасі(рами) Y6ZPA65, тех.талон ЕА326417, свідоцтво АХС108910;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію половини вартості автомобілю «BMW-535 ЗНГ», 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, в розмірі 58 616 грн. 50 коп.;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію половини вартості автомобілю «ВАЗ-2121040-120-40», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_2, в розмірі 28 841 грн. 50 коп.;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію половини вартості причепу легковий-В № шасі(рами) Y6ZPA65, технічний талон ЕА326417, свідоцтво АХС108910, в розмірі 5 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що 10 лютого 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2013 року.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства вони придбали автомобіль «BMW-535 ЗНГ», 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, автомобіль «ВАЗ-2121040-120-40», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_2, які відповідач напередодні ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу відчужив на користь ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Причеп легковий-В № шасі (рами) Y6ZPA65, технічний талон ЕА326417, свідоцтво АХС108910 був зареєстрований за відповідачем з 20.03.2008 року і по даний час зареєстрованій за ним.

Вважає, що дані транспортні засоби були придбані сторонами в період шлюбу, а тому, відповідно ст. 70 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, підлягають поділу між колишнім подружжям в рівних частках.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Суд вирішив:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію половини вартості автомобілю «BMW-535 ЗНГ», 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1, в розмірі 58 616 грн. 50 коп.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію половини вартості автомобілю «ВАЗ-2121040-120-40», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_2, в розмірі 28 841 грн. 50 коп. та вирішив питання про поділ судових витрат.

В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити.

Позивач не оскаржила рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що поділ спільного майна подружжя шляхом здійснення виплати грошової компенсації одному з них може відбутися лише за умови згоди іншого подружжя прийняти запропоновану компенсацію з одночасним присудженням неподільного майна за другим подружжям. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, тобто, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. В суді було встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутня згода щодо поділу спірного майна, але жоден з них не вносив суму компенсації на депозитний рахунок суду. Не зважаючи на те, що відповідач не звертався до суду з позовом про присудження йому неподільного майна подружжя, якими є автомобілі «BMW-535 ЗНГ», «ВАЗ-2121040-120-40», та не вносив на депозитний рахунок суду грошову суму в якості компенсації за вказане майно, місцевий суд присудив стягнення з нього на користь позивача грошову компенсацію замість частки позивача у праві спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, присудивши на користь позивача компенсацію за частку у спільному майні, суд першої інстанції залишив усе майно, у тому числі й частку, за яку позивачу присуджена компенсація, у спільній власності.

Крім того, вказує відповідач, спірне майно не відноситься до спільної сумісної власності, оскільки набуте за кошти, які належали особисто йому, як приватному підприємцю, зареєстрованому з 2000 року.

Позивач під час шлюбу з ним не отримувала таких доходів, які б дозволяли придбати хоч якесь цінне майно, адже у зазначений період вона лише деякий час працювала як найманий робітник і отримувала зарплату, розмір якої ледве перевищував розмір мінімального прожиткового мінімуму.

Крім того, вказує апелянт, судом не було зясовано джерела набуття ним автомобілів «BMW-535 ЗНГ» та «ВАЗ-2121040-120-40».

До того ж відчуження зазначених у позові автомобілів відбулося під час шлюбу позивача з відповідачем, а відтак діє презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. ОСОБА_3 не заперечував встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, однак наполягав на тому, що спірні автомобілі не є спільною сумісною власністю подружжя, а що вони були власністю іншої, юридичної особи підприємця ОСОБА_3, вказував, що відчуження автомобілів відбулося в період до розірвання шлюбу і гроші, які йому у якості оплати за проданий автомобіль покупець приніс прямо до ставка, на його прохання покупець відніс і віддав його дружині, позивачу ОСОБА_4, що є підтвердженням факту розпорядження майном за спільною згодою подружжя, як це передбачено ч.2 ст.65 СК України.

Також відповідач та його представник вказували, що надані позивачем акти оцінки спірних автомобілів не можна вважати належним доказом, оскільки оцінка здійснена без огляду спеціалістом, який надав такий висновок, транспортного засобу.

Позивач ОСОБА_4 не зявилася в судові засідання апеляційної інстанції для надання особистих пояснень про обставини, які мають значення для справи, знехтувавши неодноразовими викликами, однак направила письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи викладені в апеляційній скарзі доводи безпідставними. Позивач просила звернути увагу на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 самостійно, без її відома та згоди розпорядився транспортними засобами, придбаними в період шлюбу, скориставшись тим, що вона не мала доступу до цього майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ст.11 ЦПК України).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 10 лютого 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2013 року. Цим же рішенням встановлено, що з липня 2013 року фактично припинені шлюбні відносини сторін, вони не мають спільного сімейного бюджету, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. (а.с.15).

В період шлюбу сторони придбали спірні транспортні засоби.

Так, згідно довідок УДАІ ГУМВС України в Харківській області та наданих суду копій реєстраційних карток на транспортні засоби автомобіль «BMW-535 ЗНГ» 1999 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний і зареєстрований за відповідачем по справі 16.10.2010 року, знятий з обліку за відповідачем і зареєстрований за ОСОБА_5 09.08.2013 року, тобто після фактичного припинення шлюбних відносин сторін. Автомобіль ВАЗ-2121040-120-40 2007 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_2 був придбаний і зареєстрований за ОСОБА_3 04.12.2012 року, а 13.08.2013 року знятий з обліку з відповідача і зареєстровано 28.08.2013 року за іншою фізичною особою, родичем відповідача - ОСОБА_6

З вищевикладеного вбачається, що дані транспортні засоби були придбані сторонами в період шлюбу, а продаж зазначених автомобілів було здійснено до розірвання шлюбу в судовому порядку, але після припинення фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення половини вартості автомобілів BMW-535 і ВАЗ-2121040-120-40 суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до вимог ст.ст.60,61,63, 70,71 СК України виходив з того, що вказані автомобілі були придбані в період знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі в інтересах сімї і є їх спільною сумісною власністю.

Ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Визначаючи частку позивача ОСОБА_4 у спільному майні подружжя автомобілях BMW-535 ЗНГ і ВАЗ-2121040-120-40 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надана письмові докази щодо вартості автомобілів, встановлена субєктом оціночної діяльності. Так, відповідно до висновків ТОВ «Альянс» про оцінку вартості майна від 03.04.2014 року вартість автомобіля НОМЕР_3, 1999 року випуску складає 117 233 гривні, а вартість автомобіля НОМЕР_4 складає 57 683 гривні. (а.с.56, 59).

Доводи апелянта щодо невідповідності висновку ТОВ «Альянс» дійсній вартості транспортних засобів колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач та його представник не надали зі свого боку доказів, які б спростовували висновок ТОВ «Альянс» та свідчили про інший розмір вартості спірного майна, встановлений компетентною особою чи органом у передбаченому законом порядку.

Не свідчать про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги і доводи відповідача та його представника в тій частині, що позов про поділ спільного майна подружжя та виплату половини його вартості не підлягає задоволенню у звязку з тим, що відсутня згода іншого з подружжя на грошову компенсації та не внесені кошти на депозит суду, оскільки вказані положення ст.365 ЦК України застосовуються у разі звернення з позовом про припинення права на частку у спільному майні, а у даному випадку відповідач вже здійснив відчуження набутих за час шлюбу транспортних засобів після фактичного припинення шлюбних відносин без згоди дружини, а грошові кошти, отримані внаслідок відчуження спільного сумісного майна подружжя, звернув на свою користь.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків рішення суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів по справі.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія суддів вважає, що згідно до вимог ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: Н.М. Шаповал

ОСОБА_2