ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2817/15-ц
провадження № 2/753/311/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2016 р.Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарях - Цибулюк М.А., Кубів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про поділ майна

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 (далі - відповідач, ОСОБА_3.) про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.08.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Шлюб із відповідачкою виявився невдалим, між сторонами постійно виникали суперечки, що призвели до напруженої атмосфери у сім`ї, потягом тривалого часу не спілкувалися між собою, встановилися відчужені стосунки, втрачено почуття любові та поваги один до одного, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. Під час спільного проживання у шлюбі, сторонами за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1, яку було оформлено на відповідача. У позивача та відповідача виникли суперечки з приводу поділу спірної квартири, яку було придбано в шлюбі, а тому позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом та просив суд розірвати шлюб, зареєстрований між ними та поділити спільне майно подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1, визнавши за кожним із сторін право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника у зв'язку зі смертю ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 18 грудня 2015 року відновлено провадження у справі. Залучено до участі у справі правонаступника позивача - ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 14 січня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання шлюбу - закрито.

Ухвалою суду від 29 березня 2016 року залучено в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 22 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про поділ майна.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те що 16.07.2001року між сторонами був зареєстрований шлюб. В цей же день, 16.07.2001 року між сторонами був укладений шлюбний контракт, який не розірваний в установленому законом порядку і діє до цього часу, і відповідно до нього все нерухоме майно повинно належати ОСОБА_3. Крім того, зауважує, що між сторонами існували чіткі домовленості щодо розподілу майна, що підтверджуються розпискою відповідача, складеною 27.07.2013 року. Також зазначає, що спірна квартира є її особистою власністю, оскільки гроші на оплату пайових внесків давав їй її син ОСОБА_8, що підтверджується розписками, у зв'язку з чим просила суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги ат просила розглянути справу без її участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з держаним центром розвитку сім`ї, про що а Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 2255 (а.с.10).

За час перебування у шлюбі сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.05.2012 року, виданим головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільним майном подружжя.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в порядку поділу майна слід визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3, оскільки 16.07.2001 року між сторонами був укладений шлюбний контракт, який не розірваний в установленому законом порядку і діє до цього часу, і відповідно до нього все нерухоме майно повинно належати ОСОБА_3, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено шлюбний договір, відповідно до якого сторони визначили, що майном, набутим дружиною до шлюбу, а також придбаним подружжям в шлюбі, буде розпоряджатися дружина (а.с.45).

18.07.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з держаним центром розвитку сім`ї, про що зроблено актовий запис № 1124, що підтверджується відміткою у паспорті (а.с.6-7).

23.01.2002 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується відміткою в паспорті та не заперечується представниками.

Відповідно до ч.1 ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

З аналізу ч.2 ст. 92 СК України вбачається, що шлюбний договір - це домовленість осіб, які вступають в шлюб або які є подружжям, щодо розпорядження майном, його поділу в період спільного проживання, а також після розірвання шлюбу як особистим приватним майном, так і спільною власністю.

Разом з цим, дія шлюбного договору, укладеного сторонами 16.07.2001 року поширюється на шлюбні відносини між сторонами, які були зареєстровані 18.07.2001 року. Дія цього шлюбного договору не поширюється на нові шлюбні відносини, зареєстровані сторонами 17.08.2007 року.

Суд також відкидає посилання представника відповідача на письмові записи ОСОБА_5 від 27.07.2013 року як на такі, що підтверджують наявність домовленості між сторонами щодо поділу спірної квартири оскільки вони не є належним та допустимим доказом визнання такої домовленості.

Крім того, відповідачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що грошові кошти, отримані ОСОБА_3 за розписками від її сина ОСОБА_8, були витрачені саме на придбання спірної квартири, оскільки копії розписок, що містяться в матеріалах справи (а.с.46-50) не є належними доказами на підтвердження придбання квартири за власні кошти.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, належних доказів того, що квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 надано не було, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності, за кожним на 1/2 частину вказаної квартири.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2,) право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА