АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Колдіна О.О.
№ 22-ц/796/5707/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

з участю секретаря Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права та вважає безпідставною відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача. До звернення до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» направляло відповідачу повідомлення про порушення зобов'язання з вимогою добровільно звільнити житлове приміщення, про ще в справі є відповідні докази.

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 09 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір про іпотечний кредит № КІVVGI. За умовами договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 750000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 жовтня 2027 року.

Згідно з п. 2.4. договору про іпотечний кредит позичальник зобов'язався щомісячно до 8 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 9999,57 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий в банку (а. с. 11-14).

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит № КІVVGI 10 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № КІVVGI, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру загальною площею 103,20 кв.м., житловою площею 56,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 4.1 іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані не належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладені договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 5.2.4 договору про іпотечний кредит.

Згідно з п. 4.2. іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Пунктом 4.3 іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором іпотекодавець уповноважив іпотекодержателя подавати і отримувати від імені іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки для продажу, (витяги з реєстру обтяжень, довідки бюро технічної інвентаризації, інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов'язані з продажем предмету іпотеки. У разі продажу предмета іпотеки, іпотекодавець доручає іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат іпотекодержателя та заборгованості за кредитним договором (а. с. 16-18).

ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків становить 1311938,45 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 729379,36 грн., заборгованість за процентами - 412255,72 грн., пеня - 51036,24 грн., штраф - 119367,13 грн.

01 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № КІVVGI від 09 жовтня 2007 року в розмірі 1311938,45 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 103,20 кв.м., житловою площею 56,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити ОСОБА_2 з вказаної квартири.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до змісту вказаної норми необхідною умовою для ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону, є визначення ціни предмета іпотеки за домовленістю сторін або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було визначено ціни предмета іпотеки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», відхилити, а заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді