ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1857/15-ц
Провадження № 2/210/191/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" вересня 2016 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Скотар Р.Є.,

за участі секретаря Лейбенко В.В.,

за участі позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

відповідача не зявилася,

представників відповідача не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Дзержинської районної у місті ради, Дзержинський районний відділ в м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби про позбавлення права користування квартирою і усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивачі , ОСОБА_2, ОСОБА_3 , звернулися до суду з вищезгаданим позовом. В уточненій позовній заяві від 26.04.2016 року, просять суд позбавити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування квартирою №43 у будинку №7 на вул. Косіора в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка фактично проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 і користується вказаною квартирою, тим самим винести рішення про усунення їм позивачам, відповідачем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкод в користуванні і розпорядженні їх власністю , шляхом зняття з реєстрації дитини ОСОБА_6 і реєстрації її по місцю проживання матері за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. №19, кв, №22.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що вони є співвласниками квартири №43 у будинку №7 на вул. Косіора в м. Кривому Розі, в якій зареєстровано їхнє місце проживання і де фактично мешкає тільки ОСОБА_2, оскільки позивач ОСОБА_3 мешкає з новою сімєю за іншою адресою. В спірній квартирі також зареєстровано місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_6, яка після розірвання шлюбу її батьків, мешкає разом із матірю за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. №19, кв, №22. Не зважаючи на домовленість щодо зняття неповнолітньої ОСОБА_6 з реєстрації, її матір ОСОБА_5 відмовляється виконати обіцянку, у звязку з чим вона, позивач ОСОБА_2 пенсіонерка, яка має незначну пенсію, змушена нести тягар оплати комунальних послуг за ОСОБА_6, яка фактично не мешкає за даною адресою. Речей ОСОБА_6 в квартирі немає. ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання дитини та не має матеріальної можливості допомагати своїй матері оплачувати комунальні послуги, тому змушені звернутися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, оскільки комунальні послуги нараховуються по кількості зареєстрованих осіб, тому складають доволі значну суму в порівнянні з її маленької пенсією.

Позивач ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, пояснив, що дочка фактично мешкає з матірю за іншою адресою: АДРЕСА_1 та може бути там зареєстрована, тим більше, що він в спірній квартирі не мешкає , а ОСОБА_5 є співвласником квартири, в якій вони мешкають.

Представник позивачів ОСОБА_4 ( договори про надання правової допомоги №№2812/15-2011, 2812/15-2011 від 28.12.2015 року) /а.с.73,74/ в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що зняттям з реєстрації ОСОБА_6 її права не порушуються. Крім того, ОСОБА_2 є особою похилого віку, потребує спокою, а ОСОБА_6 , залишаючись зареєстрованою за даною адресою, може у будь-який час прийти жити до її квартири, що викликає побоювання у позивача.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні не була присутньою , про час та місце розгляду справи повідомлена, 26.04.2016 року покинула залу судового засідання, повідомила про те, що участі у розгляді справи приймати не буде. В попередніх судових засіданнях заперечувала проти позову в повному обсязі, пояснила, що в спірній квартирі проживали разом з чоловіком ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_6 до 2012 року, потім через сварки та непорозуміння з чоловіком ОСОБА_3 у них склалися непрязні стосунки, у звязку з чим вони розірвали шлюб, та переїхали з донькою мешкати до іншої квартири, та стали проживати окремо.

Представники відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ( довіреність від 20.10.2015 року, дійсна до 20.10.2018 року) /а.с.47/ в судовому засіданні присутніми не були, про час та місце розгляду справи повідомлені, 26.04.2016 року покинули залу судового засідання, повідомили про те, що участі у розгляді справи приймати не будуть. Будучи присутніми у попередніх судових засіданнях, кожний окремо заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради ОСОБА_10 ( доручення №14/29-2409 від 31.08.2016 р., дійсне до 31.12.2016 р. ) надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В попередніх судових засіданнях просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини/а.с.117/.

Представник третьої особи Дзержинського РВ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», якими внесено зміни до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з 20.02.2016 року зняття з реєстрації місця проживання особи не належить до компетенції третьої особи.

Вислухавши сторони, представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 перебували з 17.07.1999 року у шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26.11.2012 року . Від шлюбу мають дочку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

З свідоцтв про право власності від 17.02.2001 року, посвідченого завідуючим Третьої Криворізької держнотконтори ОСОБА_12 та 23.03.2001 року в КП ДОР «КБТІ» , вбачається, що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/2 частині житлової трикімнатної квартири за адресою: м. Кривий ріг. АДРЕСА_2 (а.с.7,8).

Згідно довідки ОСББ «Косоіра7» від 01.02.2015 року в зазначеній вище квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), яка з 27.12.2012 року не мешкає в спірній квартирі, що підтверджується актом від 02.02.2015 року, посвідченим «Косоіра 7» (а.с.9).

Як зазначено позивачами та не заперечується відповідачем ОСОБА_5 неповнолітня ОСОБА_13 мешкає разом із матірю за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. №19 в квартирі №22 1/3 частка якої належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №65099127 від 04.08.2016 року ( а.с.160).

Речі ОСОБА_6 в квартирі відсутні, про що складено акт, підписаний ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.10), яких допитано в судовому засіданні в якості свідків.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона рідна сестра позивачки, онука ОСОБА_6 з 2012 року не мешкає у спірній квартирі, а проживає разом із своєю матірю.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що є подругою позивачки, знає, що її онука не мешкає в квартирі з 2012 року. Син ОСОБА_2 мешкає з дружиною за іншою адресою, з якого часу не знає.

Таким чином, з 2012 року неповнолітня ОСОБА_6 не мешкає в спірній квартирі, в якій зареєстровано місце проживання її рідного батька - ОСОБА_3 і який є співвласником даної квартири.

Крім того, судом встановлено, що в спірній квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом з дитиною ОСОБА_6 до 2012 року, потім через сварки та непорозуміння з чоловіком ОСОБА_3 у них склалися неприязні стосунки, у звязку з чим вони розірвали шлюб, та ОСОБА_5 з донькою мешкати до квартири за адресою: АДРЕСА_1, та стали проживати окремо.

Відповідно до ст.ст.141, 160 СК України мати, батько мають рівні права та обвязки щодо дитини.

Частиною 4 ст. 156 Житлового кодексу України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням.

Згідно ч.3 ст.27-1 ЦПК України суд сприяє створенню належних мов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Конституцією України передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47).

За ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Статтею 27 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 встановлено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

Таким чином, дитина позивача ОСОБА_6 є членом сім'ї власника та має право користування жилим приміщенням.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом ( ч.1 ст.29 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна ( ч.2 ст.29 ЦК України).

Отже, неповнолітні діти мають право проживати із одним із батьків, обовязок по утриманню та вихованню батьки мають однакові.

Посилання позивача на усунення перешкод в розпорядженні власністю, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано, не звертався позивач і до уповноважених органів щодо отримання згоди на продаж квартири. Щодо досягнення згоди по місцю проживання дитини разом з матірю, слід вказати, що в поданих суду договорах, судових рішеннях відсутнє погодження сторін щодо втрати дитиною права користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дочка позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, право користування спірним жилим приміщенням не втратила, оскільки її батьки шлюб розірвали, між ними склалися неприязні стосунки, у звязку з чим неповнолітня ОСОБА_6 немає можливості постійно проживати у спірній квартирі, що є поважною причиною, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, згідно ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні , є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому не підлягають задоволенню вимоги про зняття з реєстрації місця проживання, тим більше, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання в даному випадку є рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15, 60, 88 ч.1, 212, 215, 223-225, 294 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 47 Конституції України, ст..27 Конвенції про права дитини, ст..18 Закону України «Про охорону дитинства» суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Дзержинської районної у місті ради, Дзержинський районний відділ в м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби про позбавлення права користування квартирою і усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном житловим приміщеннямвідмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. Є. Скотар