Справа № 344/361/16-ц
Провадження № 4-с/344/61/16
У Х В А Л А

26 квітня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника скаржника ОСОБА_1

представника ДВС Дем`янів П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» на постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського управління юстиції Дем`янів В.П. про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що скаржником не виконано судове рішення у зв`язку із поважними причинами, не допуском третьою особою до вентиляційного каналу, який скаржника зобов`язано відновити. Тому скаржник просив скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені.

В судовому засіданні державний виконавець заперечив скаргу з тих підстав, що протягом тривалого часу скаржник не вживав жодних дій щодо виконання судового рішення, не виконав судове рішення і до цього часу; переконання скаржника про виконання судового рішення у спосіб, що визначений саме ним, через квартиру третьої особи не є підставою для невиконання судового рішення; у відстроченні виконання судового рішення скаржнику було відмовлено апеляційним судом.

Судом встановлено наступні обставини.

09/12/2015 р. ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області залишено в силі ухвалу Івано-Франківського міського суду від 28/09/2015 р., якою відмовлено скаржнику у відстроченні виконання судового рішення.

В ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області встановлено, що обставина звернення до суду із позовом до особи, яка не надає доступу до своєї квартири для ремонту спірного каналу не є поважною обставиною для невиконання судового рішення.

Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином судовим рішенням вже було визнано невиконання судового рішення з причин не допуску представників скаржника в квартиру третьої особи такими, що не вважаються поважними.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже саме на скаржника покладався обов`язок довести перед судом неможливість відновлення спірного каналу без згоди третьої особи. Однак скаржник не надав суду доказу того, що він повідомив суд на час розгляду спору про неможливість виконання резолюції суду.

Так само скаржником не спростовано пояснення державного виконавця про можливість виконати судове рішення в інший спосіб, ніж той, про який вказує скаржник.

Обов`язок виконання судового рішення було покладено на скаржника, відповідно до вимоги державного виконавця від 15/12/2015 р. він неодноразово просив про відкладення виконавчого провадження, не надавав доказів на вчинення дій, обов`язок вчинення яких приймав на себе.

Відповідно ст. 1 до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В ст. 383 ЦПК України вказано, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При цьому в порядку, встановленому в розділі 7 ЦПК України не передбачено вирішувати спори, про що просив суд представник скаржника, оскільки встановлення можливості виконання судового рішення в залежності від волі третьої особи, яка не була учасником відповідного спору спрямоване на встановлення фактичних обставин спору, а не на вирішення спору між скаржником і державним виконавцем з приводу не виконання скаржником судового рішення.

Так саме скаржник в апеляційній скарзі на ухвалу про відмову у відкритті провадження вказував, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція на вирішення спору зі встановленням обставин щодо неможливості виконати судове рішення без згоди третьої особи.

Таким чином вказана скарга спрямована на уникнення скаржником несприятливих наслідків для нього у зв`язку із невиконанням ним судового рішення; скарга заснована на проханні про переоцінку фактів, що вже було оцінено апеляційним судом; скаржником не доведено неможливість виконати судове рішення у будь-який інший спосіб; доводи скаржника засновані на припущенні самого ж скаржника про неможливість виконати судове рішення.

Відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні скарги про скасування постанови державного виконавця Дем`яніва П.Б. про накладення штрафу від 05/01/2016 р., відмовити;

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя С.О. Бородовський