Справа № 583/2453/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі БАЙДАЛЕНКО О.О.

з участю осіб, які приймають участь у розгляді справи: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, з технічною фіксацією розгляду справи комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Охтирської міської ради

про усунення перешкод в користуванні власністю

в с т а н о в и в:

01.08.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом. Вимоги мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину вона володіє будинком АДРЕСА_1. В даному будинку вона проживає і зареєстрована одна, з відповідачкою, яка є її донькою. У 2000 році після одруження відповідачка виїхала з належного позивачці будинку і стала проживати та зареєструвалася у чоловіка в будинку АДРЕСА_2. Шлюб у відповідачки розірваний. 23.04.2016 року ОСОБА_3 виселили з орендованої квартири і не впустив до будинку колишній чоловік, тому вона приїхала і вселилася до належного позивачці будинку. Позивачка зазначала, що дозволу на постійне проживання в своєму будинку відповідачці не давала, спільного господарства вони не ведуть, відповідачка не приймає участі в утриманні будинку, не була в нього вселена на законних підставах. Внаслідок проживання відповідачки в належному позивачці будинку остання втратила спокій, що відобразилося на стані її здоров'я, обопільно напружені відносини і непорозуміння переходять у постійні сварки.

Посилаючись на порушення гарантованого ст. 41 Конституції України права володіння і розпорядження своєю власністю, позивачка просила зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у користування належним їй будинком шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідачка в суді заперечила проти позовних вимог, подала письмові заперечення, в яких послалася на те, що вона, як донька позивачки, має право проживати в будинку АДРЕСА_1, оскільки не має іншого житла і матеріальної можливості орендувати його у сторонніх, зі свого народження була зареєстрована в будинку батьків і проживала в ньому до одруження. На даний час у неї шлюб розірваний, колишній чоловік створив нестерпні умови для її проживання, б'є її, вчиняє сварки, а тому відповідачка вимушена була забрати речі і піти проживати на орендовану квартиру, а 23.04.2016 року - в будинок матері зі згоди останньої. Відповідачка наполягала, що в будинок АДРЕСА_1, вона вселилася за наполяганням та зі згоди своєї матері, про тимчасове проживання мови не було, і в цьому будинку знаходяться речі позивачки та її неповнолітніх дітей. Відповідачка не відмовляється сплачувати комунальні платежі з утримання будинку, але позивачка не дає їй квитанцій. Позивачка не надала доказів про погіршення стану її здоров'я після вселення в її будинок відповідачки.

Викладені мотиви підтримав в судовому засіданні представник відповідачки.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, їх доводи і заперечення та надані докази, оцінивши їх критично, виходив з наступного:

Судом встановлено, що позивачка народилася в 1953 році по АДРЕСА_1, де проживала до заміжжя у 1976 році. З 1976 року по 1991 рік проживала в орендованому житлі по АДРЕСА_3, а з 1991 року зареєструвалася /а.с. 4, 6-8/ і стала проживати разом з чоловіком (помер у 2006 році) і донькою (вона ж - відповідачка) по АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 08.06.1992 року державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2816, позивачка є власницею будинку АДРЕСА_1, загальною площею 81.8 кв.м, житловою площею 38.9 кв.м /а.с. 11/.

Позивачка проживає одиноко, самостійно забезпечує себе матеріально за рахунок доходів від підприємницької діяльності та пенсії.

Відповідачка одружилася у 1999 році, зареєструвалася і стала проживати по АДРЕСА_2 з чоловіком ОСОБА_5, де у шлюбі у них народилися сини: ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_7 /а.с. 39, 40/.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2014 року, у справі № 583/1280/14-ц, розірваний шлюб між відповідачкою та ОСОБА_5 /а.с. 38/.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2016 року вбачається, що за відповідачкою нерухоме майно не зареєстроване /а.с. 59/.

Відповідачка отримує пенсію, належних доказів про її інші доходи і матеріальні джерела для існування суду сторонами не надано.

В судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що між позивачкою і відповідачкою склалися напружені відносини, непорозуміння переходять у постійні сварки, що завершувалося зверненнями позивачки до Охтирського відділу поліції ГУ НП України в Сумській області і було предметом відповідних висновків 01.07.2016 року, 07.07.2016 року, 12.07.2016 року, 15.08.2016 року /а.с. 30, 32, 35/.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходив з того, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже, викладені вище фактичні обставини у справі сторони підтвердили частково письмовими доказами, решта - визнається ними і не оспорюється.

Судом враховано приписи ст. 3 Сімейного кодексу України, яка визначає поняття сім`ї, як осіб, що спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Права члена сім`ї має одинока особа.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 4 СК України визначено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя.

Аналізуючи приведені норми закону, суд дійшов висновку, що після одруження відповідачка вибула з сім`ї своїх батьків, створила свою сім`ю, набула відповідних прав та обов'язків як подружжя, так і відповідно до своїх дітей.

Суд вважає безпідставним посилання відповідачки про те, що її право на проживання в будинку матері пов'язано з їх кровним спорідненням, оскільки право користування чужою власністю (будинком позивачки) не пов'язане в даному випадку із кровним спорідненням.

Протягом судового розгляду відповідачка не спростувала категоричні твердження позивачки та не надала доказів на те, що вона з дітьми і позивачка є сімє'ю в розумінні ст. 3 СК України, тобто, крім спільного проживання, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між позивачкою і відповідачкою виник спір щодо права власності особи на майно - жилий будинок.

Статтею 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право кожної фізичної чи юридичної особи мирно володіти своїм майном.

Стаття 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлюють право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка на законних підставах набула у власність будинок АДРЕСА_1, має право розпоряджатися, використовувати його на свій розсуд.

Суд погоджується з доводами позивачки, що вона не надавала дозволу на постійне проживання в її будинку відповідачки та її дітей, оскільки це підтверджується, крім її особистих пояснень в суді, неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів.

Проаналізувавши зміст висновків відділу поліції, суд погоджується, що конфлікти між відповідачкою і позивачкою тривають через вселення відповідачки до належного позивачці будинку, негативно впливають на стан здоров'я останньої, що посилюється, крім іншого, і внаслідок її похилого віку.

Суд вважає, що права власності позивачки порушені з боку відповідачки і підлягають захисту, позивачка має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Посилання відповідачки про те, що через відсутність у неї житла, немає де жити її неповнолітнім дітям, не знайшли підтвердження, оскільки, як вбачається з рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.08.2015 року у справі № 583/1433/15-ц, провадження № 2/583/643/15, діти відповідачки не втратили права проживання в будинку їх батька по АДРЕСА_2 Сумської області, сам ОСОБА_5 не перешкоджає проживанню своїх дітей в його будинку /а.с. 55-56/.

Інші доводи та докази позивачки та відповідачки не спростовують висновків суду, оскільки не є належними до предмета доказування у спорі, що виник між цими особами, а лише свідчать про тривалі неприязні стосунки між ними.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 4 СК України, ст. 11, 13, 14, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 6, 10, 11, 59-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Охтирської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори 08.06.1992 року, зареєстровано в реєстрі за № 2816, шляхом зобов»язання ОСОБА_3 звільнити будинок АДРЕСА_1,

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551 (п»ятсот п»ятдесят одну) гривню 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст рішення суду виготовлений 28.09.2016 року