У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 23 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Юз Алко-Трест"; про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 23 червня 2016 року позов задоволено:

В рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 606 від 12 грудня 2013 року на користь Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (далі - ПАТ "Діамантбанк" або банк) у сумі 812 383, 61 гривень звернуто стягнення на належне ОСОБА_1 майно, предмет застави - автомобіль Volkswagen Multivan T5 2.0 TDi, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, шляхом продажу зазначеного транспортного засобу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета застави, яка повинна бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з відповідача на користь ПАТ "Діамантбанк" 1 218 гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, і невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначала про відсутність будь-яких доказів про наявність обтяжень на предмет застави спірного автомобіля. Судом також не дано оцінки доказам про відсутність обтяжень, представлених Регіональним сервісним центром в м. Києві 29 березня 2016 року на виконання ухвали Рівненського районного суду від 16 лютого 2016 року. 2 вересня 2015 року вона придбала автомобіль у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Медовий край" (далі - ТОВ "Медовий край") на підставі довідки-рахунку. При знятті автомобіля з обліку 17 грудня 2014 року орган ВРЕВ ДАІ наявність обтяжень щодо рухомого майна не підтвердив. Тому, придбаваючи автомобіль, вона не знала і не могла знати про наявність обтяження, оскільки в реєстрі обтяжень рухомого майна такі дані були відсутні.

Окрім того, жодних повідомлень чи заяв від банку про заборгованість за договором кредитної лінії та в зв'язку з цим звернення стягнення на предмет іпотеки вона не отримувала. Вважала себе добросовісним набувачем автомобіля, на який не може бути звернено стягнення.

Поза увагою суду залишилось те, що позивач просить звернути стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 606 від 12.12.2013 року в сумі 812 383, 61 гривень. При цьому ПАТ "Діамантбанк" не наводить в позовній заяві жодних розрахунків в підтвердження розміру заборгованості. Покликання на те, що 19 серпня 2015 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області задоволено позов позивача до третіх осіб про стягнення заборгованості за кредитним договором, є безпідставним, адже не встановлено, чи набрало рішення суду законної сили.

Вважала оскаржуване рішення таким, що суперечить вимогам ст. 213 ЦПК України та роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі" щодо його законності та обґрунтованості, та вказувала про недодержання вимог ст.ст. 2, 8 ЦПК України. Суд не оцінив жодного доказу, які містяться в матеріалах справи, а рішення обґрунтував посиланням на загальні положення нормативно-правових актів України без урахування конкретних обставин справи. При ухваленні оскаржуваного рішення порушено Протокол №112 Європейської конвенції з прав людини, який забороняє дискримінацію у здійсненні будь-якого передбаченого законом права.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції правильно виходив з його доведеності і обґрунтованості, адже заставним майном - автомобілем Volkswagen Multivan T5 2.0 TDi було забезпечено кредитні зобов'язання позичальника, які не є виконаними. Оскільки предмет застави його набувачами неодноразово відчужувався, однак записи про обтяження містяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, тому за рахунок спірного майна, яке формально належить особі, яка відрізняється від заставодавця, частково повинні задовольнятися вимоги кредитодавця.

Матеріалами справи встановлено, що 12 грудня 2013 року між ПАТ "Діамантбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юз Алко-Трест" (далі - ТОВ "Юз Алко-Трест") укладено договір кредитної відновлюваної лінії № 606, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на суму 3 500 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних з метою кредитування - поповнення обігових коштів, закупівля товару (з наступними додатковими угодами) (а.с. 8-13; 15; 16; 17).

З метою повернення позичальником одержаних грошових коштів за кредитом ОСОБА_2 у той самий день передав в заставу банку належне йому рухоме майно, а саме автомобіль Volkswagen Multivan T5 2.0 TDi, 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2, кольору сірого, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, загальної вартістю 511 214 гривень. Цей факт стверджено укладеним між ними договором застави транспортного засобу №606/7, про що 13 грудня 2013 року внесено відповідні записи до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Правочин посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за №3047 (а.с. 19-24; 6-7).

Не зважаючи на відсутність згоди заставодержателя про це, 24 грудня 2014 року, заставний автомобіль ОСОБА_2 було відчужено на користь ОСОБА_1, яка в подальшому, 24 червня 2015 року, його відчужила ТОВ "Медовий рай", який, в свою чергу, 2 вересня 2015 року знову відчужив його ОСОБА_1 (а.с. 32; 85; 91; 92; 141)

В зв'язку з невиконанням ТОВ "Юз Алко-Трест" кредитних зобов'язань перед ПАТ "Діамантбанк" і виникненням кредитної заборгованості у 3 500 000 гривень основного боргу та 812 383, 61 гривень несплачених процентів за користування коштами у вересні 2015 року банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 812 383, 61 гривень шляхом продажу автомобіля Volkswagen Multivan T5 2.0 TDi з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета застави, яка повинна бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин застосуванню підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ПАТ "Діамантбанк", звернувши стягнення в рахунок заборгованості за кредитом на автомобіль, який є предметом застави, з урахуванням положень ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Норми ст. 16 Закону України "Про заставу" передбачають виникнення права застави з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

При цьому основною речово-правовою ознакою застави виявляється право слідування, яке полягає у переході зобов'язання до нового власника (покупця) рухомого майна.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Винятками з цього правила є лише примусовий продаж заставленого майна, припинення забезпеченого заставою зобов'язання, загибель заставленого майна, закінчення терміну дії права, що складає предмет застави, або інші випадки, передбачені законом (ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України "Про заставу").

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1.)обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна без збереження обтяження;

2.)відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є системні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Обставин, які відповідно до ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України "Про заставу" слугували би підставою для припинення застави, відповідачем та третіми особами, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, зазначено не було, а судом їх не було здобуто.

З правової позиції, що висвітлена постановою Верховним Судом України 3 квітня 2013 року у справі №6-7цс13, видно, що згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Абзац другий частини 1 ст. 360 (7) ЦПК України вказує про обов'язковість урахування судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права, висновок щодо застосування яких Верховний Суд України виклав у своїй постанові.

Тому доводи апеляційної скарги про неправильність застосування норм матеріального права місцевим судом на увагу не заслуговують і суперечать матеріалам справи та вимогам закону.

Щодо посилань ОСОБА_1 про припинення застави, оскільки записи про обмеження на спірний транспортний засіб відсутні в автоматизованій інформаційній системі Міністерства внутрішніх справ України, то вони спростовуються фактами укладення договору застави, його нотаріального посвідчення та реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 19-24; 6-7).

Не можна погодитися як з необґрунтованими і з твердженнями відповідача про відсутність кредитної заборгованості перед банком, оскільки правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, встановлено, що за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Не заслуговують на увагу і доводи автора скарги про порушення судом норм процесуального права.

Так, згідно з ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових порушень відповідач не надав, а апеляційним судом їх здобуто не було.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи ОСОБА_1 про необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права заставодержателя (кредитодавця), є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рівненського районного суду від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: