Справа № 308/8645/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2016 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про повернення суми виплаченого страхового відшкодування, стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за користування коштами,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі Страхова компанія) звернулася до суду з указаним позовом, в якому позивач просив стягнути з відповідача 23905,34 грн. основного боргу, 14128,06 грн. інфляційних витрат, 799,68 грн. три відсотки річних за користування коштами. Зазначав, що 23905,34 грн. було виплачено відповідачеві на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2013, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18.12.2013.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2013 та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18.12.2013 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2014 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Позивач зазначав, що відповідачка відмовляється задовольнити його вимогу від 10.11.2014 про повернення отриманих коштів в сумі 23 905,34 грн.

Посилаючись на дані обставини, положення ст. ст. 530, 536, 625, 1212, ч. 2 ст. 1214 ЦК України позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.06.2016 у задоволенні позову відмовлено.

На це рішення Страхова компанія подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом було неповно з"ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а також необгуртовано та неправомірно стягнуто на користь відповідача 6000 грн. витрат на правову допомогу. Апелянт просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача рішення суду просить залишити без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Страхової компанії. Зважаючи на те, що доводи ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» викладені у позовній заяві та в апеляційній скарзі, представником відповідача подано заперечення на апеляційну скаргу, а отже, позиція сторін апеляційному суд відома, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.08.2009 між ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (правонаступником якого є ПАТ «СК «Українська страхова група») та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0201-0600, предметом страхування якого є автомобіль «Дачія Логан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2013 було задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Українська страхова група» - визнано протиправною відмову ПАТ «СК «Українська страхова група» у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування за пошкодження 21.09.2009 застрахованого за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0701-0600 від 10.08.2009 транспортного засобу «DACIA Logan», реєстр, н/з НОМЕР_1. Зобов'язано ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснити розрахунок розміру належного ОСОБА_1 страхового відшкодування на даний час та здійснити на її користь виплату такого відшкодування. Стягнуто з Страхової компанії на користь ОСОБА_1 судові витрати - 37,00 грн. витрат на ІТЗ розгляду цивільної справи та 2800,00 грн. витрат за оплату правової допомоги, а також на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 51,00 грн. (а.с.7).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18.12.2013 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2013 по даній справі залишено без змін (а.с.9-10).

На виконання судового рішення, 24.03.2014 Страховою компанією, в порядку примусово виконання рішення суду на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№42478043 від 14.03.2014 та ВП№42442703 від 11.03.2014, було складено страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування і здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ВДВС Соломянського РУЮ в м. Києві для подальшого перерахування на користь ОСОБА_1 у розмірі 23905,34 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №7577 та №7586 від 24.03.2014 (а.с. 16, 17).

В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2013 та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18.12.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.19-21).

При новому розгляді ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2014 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с. 23-24).

10 листопада 2014 року ПАТ «СК «Українська страхова група» було надіслано ОСОБА_1 лист-претензію № 03/7548 з вимогою протягом 7 днів з дати отримання претензії повернути сплачені їй кошти в сумі 23905,34 грн. на розрахунковий рахунок ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (р/р НОМЕР_2 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, код за ) (а.с.25). 30.12.2014 Страхова компанія отримала лист ОСОБА_1 від 26.12.2014, згідно якого остання відмовилась повернути суму страхового відшкодування посилаючись на те, що вона не отримала ухвалу суду про залишення позову без розгляду (а.с.26).

Відмовляючи у задоволенні позову Страхової компанії суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні спірних правовідносин слід застосовувати норми ст. ст. 380-382 ЦПК України, а норми ст. 625 ЦК України застосовані бути не можуть.

Таких висновків дійшов з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 23905,34 грн. кошти, отримані за скасованим судовим рішенням - Страхова компанія посилалась на положення ст.1212 ЦК України.

Ця стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми цієї статті мають велике значення для вирішення спорів, пов'язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов'язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо - у випадках, коли на підставі положень спеціальних норм якісь вимоги задовольнити не можна.

Порядок повернення позивачем відповідачеві безпідставно стягнутого з нього за скасованим (зміненим) судовим рішенням врегульовано положеннями розділу VI ЦПК України, що регулює процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень.

Поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 380 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Залишаючи ухвалою від 12 серпня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Українська страхова група» без розгляду, питання про поворот виконання рішення суду від 29.03.2013, на підставі якого ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування, судом не вирішувалось.

В той же час, відповідно до ст. 381 ЦПК України, якщо питання про повороті виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа; за подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується; суд розглядає заяву про поворот виконання в судовому засіданні з повідомленням сторін і постановляє ухвалу.

Таким чином, питання із відновленням майнового стану особи, яка виплатила кошти за скасованим рішенням, врегульовано процесуальним законом.

Судова колегія погоджується із висновком місцевого суду про те, що питання повернення ОСОБА_1 на користь Страхової компенії всього одержаного за скасованим рішенням суду необхідно вирішувати в порядку повороту виконання судового рішення.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з ОСОБА_1 індексу інфляції за період з 04.06.2014 по 15.07.2015 у розмірі 14 128,06 грн. та трьох відсотків річних за користування коштами за вказаний період у розмірі 799,68 грн., які є похідними від первісної вимоги, місцевий суд вірно врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15.

Так, статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія цієї статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. До ухвалення рішення суду, яке в подальшому було скасовано, грошового зобовязання ОСОБА_1 перед ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не існувало.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення коштів відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Посилаючись на положення статей 536 та 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних за користування коштами. Проте статтею 536 розмір процентів, які можуть нараховуватись у разі безпідставного одержання грошей, не визначено, а зазначення саме 3% відсотків річних за користування коштами з посиланням на положення ст. 625 ЦК України є безпідставним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позову є правильним.

Також судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо необрунтованості присудження на користь відповідача витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких, відповідно до ст. ст. 79,84 ЦК України, належать і витрати на оплату правової допомоги адвоката. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як розяснено у п.п.47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» особа, яка надає правову допомогу, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено вищевказаним Законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 25.02.2016 було укладено договір про надання правової допомоги №04/с від 25.02.2016 (а.с.62). В матеріалах справи міститься розрахунок вартості правової допомоги від 24.06.2016, де максимальна вартість однієї години зазначена 550 гривень, що не перевищує 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати 1378 грн., а всього вартість наданих послуг визначена 6000 грн. (а.с.101). Ці кошти ОСОБА_1 сплатила адвокату, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №06 від 24.06.2016 (а.с.102).

Таким чином, судом першої інстанції було правомірно було стягнуто з позивача, якому відмовлено у задоволенні позову, 6000 грн. у відшкодування витрат відповідача на правову допомогу адвоката.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: