АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за аліментним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду із позовом, уточнивши який зазначила, що із 02 червня 2001 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, коли за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2010 року шлюб був розірваний.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу дитина проживає із позивачкою.

19 червня 2010 року між сторонами був укладений і нотаріально посвідчений договір за яким відповідач узяв зобов'язання про сплату аліментів на утримання сина у період з 01 липня 2010 року до 01 липня 2013 року в розмірі 8 000 грн. щомісячно до 15 числа поточного місяця.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 червня 2012 року за позовом ОСОБА_1 був змінений розмір аліментів сплачуваних на підставі вищевказаного договору та встановлено розмір аліментів у сумі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 22 грудня 2011 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 жовтня 2013 року вищевказане рішення суду від 13 червня 2012 року було скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києві від 29 січня 2014 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивачки 104 000 грн. заборгованості по аліментам за період з 01 червня 2012 року по 01 липня 2013 року.

03 березня 2014 року ВДВС Дарницького РУЮ відкрито виконавче провадження та встановлений строк до 10 березня 2014 року для добровільного виконання рішення суду, проте боржник рішення не виконав і на час звернення до суду із зазначеним позовом.

Право на стягнення неустойки сторони погодили пунктом 8 вищевказаного договору від 19 червня 2010 року.

Тому, позивачка просила стягнути на свою користь із відповідача 159 120 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період 153 дні із 09 жовтня 2013 року до 10 березня 2014 року, 1591.20 грн. судового збору та 4 000 грн. витрат на правову допомогу. (а.с.1-8)

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за аліментним договором у розмірі 159 120,00 грн., відшкодування витрат по сплаті судового збору - 1591,20 грн. та витрати на оплату юридичних послуг у розмірі 4000,00 грн.(а.с.64-70)

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року відхилено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. (а.с.135-136)

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення суду через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. На обґрунтування скарги зазначив, що позивачка лише 28 лютого 2014 року звернулась до виконавчої служби за примусовим виконанням рішення про стягнення заборгованості, том нарахування пені з 09 жовтня 2013 року є необґрунтованим, суд не врахував відсутність вини відповідача у виникненні прострочки, важкий матеріальний стан відповідача, зокрема, що він не працює, є інвалідом третьої групи має на утриманні малолітню доньку від іншого шлюбу, його дружина ОСОБА_4 навчається на денному відділенні інтернатури, судом невірно виконаний розрахунок пені, розмір стягнення якої просив зменшити до 5 000 грн., а також зменшити розмір судового збору. Оскільки розмір витрат на правову допомогу не доведений, то в стягненні 4 000 грн. просив відмовити. (а.с.138-148, 163-173)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримала скаргу і просила її задовольнити. ОСОБА_2, її представник ОСОБА_6 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

ОСОБА_1 до суду не прибув, був сповіщений шляхом вручення повістки його представнику ОСОБА_5 про що у справі є докази. (а.с.193-194)

Зважаючи на положення ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що із 02 червня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, коли за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 серпня 2010 року шлюб був розірваний. (а.с.9-10)

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу дитина проживає із позивачкою. (а.с.11)

19 червня 2010 року між сторонами був укладений і нотаріально посвідчений договір за яким відповідач узяв зобов'язання про сплату аліментів на утримання сина у період з 01 липня 2010 року до 01 липня 2013 року в розмірі 8 000 грн. щомісячно до 15 числа поточного місяця. (а.с.12)

За пунктом 8 цього Договору встановлено, що при виникненні у ОСОБА_1 заборгованості по аліментам з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього Договору, він сплачує ОСОБА_2 неустойку в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 13 цього Договору, такий вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і діє до 01 липня 2013 року.

За змістом пункту 14 цього Договору, сторони домовились про продовження в подальшому положень цього договору в частині сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 після закінчення строку дії договору, якщо хоча б одна з сторін не буде заперечувати проти цього, що буде оформлено додатковою нотаріально посвідченою угодою.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 червня 2012 року за позовом ОСОБА_1 був змінений розмір аліментів сплачуваних на підставі вищевказаного договору та встановлено розмір аліментів у сумі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 22 грудня 2011 року. (а.с.15)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 жовтня 2013 року вищевказане рішення суду від 13 червня 2012 року було скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено. (а.с.16-17)

Рішенням Дарницького районного суду міста Києві від 29 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2014 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивачки 104 000 грн. заборгованості по аліментам за період з 01 червня 2012 року по 01 липня 2013 року. (а.с.18-19, 21)

03 березня 2014 року ВДВС Дарницького РУЮ відкрито виконавче провадження та встановлений строк до 10 березня 2014 року для добровільного виконання рішення суду, проте боржник рішення не виконав і на час звернення до суду із зазначеним позовом.(а.с.20)

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду від 29 січня 2014 року. (а.с.29-30)

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 грудня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 34380 грн. неустойки за аліментним договором за період з 15 червня 2011 року до 21 листопада 2011 року. (а.с.22-28, 60-61)

Предметом позову у цьому провадженні є вимога позивачки про стягнення на її користь із відповідача 159 120 грн. неустойки за прострочення погашення заборгованості по сплаті аліментів в загальному розмірі 104 000 грн. за період 153 дні із 09 жовтня 2013 року до 10 березня 2014 року за п. 8 аліментного Договору про утримання дитини від 19 червня 2010 року з посиланням на положення ст.ст. 180, 181 СК України, ст.ст. 526, 527, 530, ч. 4 ст. 631 ЦК України.

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи позивачки за наступних підстав.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Договір про сплату аліментів є різновидом цивільно-правових договорів та регулюється сімейним та цивільним законодавством. Даний договір заснований на одному із загальних принципів регулювання сімейних відносин, відображеному у ст. 9 СК, якою встановлено положення про те, що регулювання сімейних відносин може відбуватися за домовленістю (договором) між учасниками цих відносин. Зазначений договір спрямований на настання правових наслідків, передбачених нормами сімейного законодавства, - на надання батьками утримання їхній дитині. Крім того, договір між батьками про сплату аліментів на дитину спрямований, насамперед, на добровільне виконання матір'ю чи батьком дитини її аліментного обов'язку.

Як і будь-який цивільно-правовийдоговір, даний договір для його чинності повинен відповідати загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Водночас, при укладанні та виконанні договору про сплату аліментів на дитину, відповідно до положень ст. 8 СК, застосовуються відповідні норми ЦК, зокрема, норми розділу II книги п'ятої, що визначають загальні положення про договір.

Оскільки договір, в тому числі аліментний договір, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Так, частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо:

1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства;

2) заборона випливає із змісту акта законодавства;

3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Частиною 1 ст. 189 СК України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу.

Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

З урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Відповідні роз'яснення містяться і в пунктах 16, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Право на стягнення неустойки сторони погодили пунктом 8 вищевказаного нотаріально посвідченого договору від 19 червня 2010 року, за змістом якого при виникненні у ОСОБА_1 заборгованості по аліментам з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього договору, ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_2 неустойку в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Рішенням (заочним) Дарницького районного суду міста Києва від 13 червня 2012 року було зменшено розмір сплачуваних ОСОБА_1 аліментів до 2 000 грн. починаючи з 22 грудня 2011 року. На завіреній копії рішення міститься запис про те, що рішення набрало законної сили, тому ОСОБА_1 мав обґрунтовані підстави вважати, що із 22 грудня 2011 року він мав сплачувати аліменти по 2 000 грн. щомісячно.

Зазначене рішення суду від 13 червня 2012 року було скасовано рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 жовтня 2013 року із зазначенням про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Проте на час ухвалення рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 жовтня 2013 року вже припинились зобов'язання ОСОБА_1 сплачувати 8 000 грн. щомісячно аліменти, оскільки за п.п. 13, 14 Договору від 19 червня 2010 року сплата таких була встановлена до 01 липня 2013 року і вказаний договір пролонгований не був.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 12 вересня 2013 року й до досягнення дитиною повноліття. 07 листопада 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо виконання вищезазначеного судового рішення. (а.с.200-203)

Цих обставин позивачка ОСОБА_2 не заперечувала і в суді апеляційної інстанції.

Вказана позивачкою заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів в розмірі 104 000 грн. за період з 01 червня 2012 року до 01 липня 2013 року була встановлена рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2014 року, яке набрало законної сили 14 травня 2014 року.

17 червня 2015 року державним виконавцем складено довідку-розрахунок, за якою розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів складає 122764.80 грн. При цьому державним виконавцем у довідці - розрахунку визначено, що за період з 01 жовтня 2013 року до 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 мав сплачувати аліменти по 2 000 грн. щомісячно. В цій же довідці державним виконавцем зазначені фактично сплачені ОСОБА_1 аліменти в наступному розмірі: жовтень 2013 року - 2021 грн., листопад 2013 року - 3333 грн., грудень 2013 року - 2020 грн., січень 2014 року - 2020 грн., лютий 2014 року - 2020 грн., березень 2014 року - 2020 грн. та зазначений висновок про відсутність заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року. (а.с.34)

Оскільки рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 січня 2014 року, яким визначена заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів в розмірі 104 000 грн., набрало законної сили 14 травня 2014 року, вказане свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 в непогашенні заборгованості в розмірі 104 000 грн. за період з 09 жовтня 2013 року до 10 березня 2014 року, а відтак й відсутність обов'язку відповідача сплатити неустойку за прострочення виконання такого боргового зобов'язання.

За таких обставин застосування положень пункту 8 аліментного Договору від 19 червня 2010 року, який закінчився 01 липня 2013 року до нарахування неустойки за несплату аліментів за період з 09 жовтня 2013 року до 10 березня 2014 року не можна визнати обґрунтованим.

Вимог про стягнення пені за несплату аліментів за період з 01 червня 2012 року по 01 липня 2013 року, або з 14 травня 2014 року у цьому провадженні позивачка не заявляла.

З цих підстав колегія суддів відхилила доводи апелянта про визнання ним неустойки в розмірі 5 000 грн., оскільки визнання такої обґрунтовано наявністю загальної заборгованості відповідача по сплаті аліментів за інші періоди за набравшим законної сили судовим рішенням та не стосуються заявленого позивачкою у цьому провадженні періоду стягнення неустойки (з 09 жовтня 2013 року до 10 березня 2014 року).

Районний суд не врахував вищенаведених вимог законодавства та обставин справи в їх сукупності і помилково погодився з розрахунком розміру неустойки, визначеним позивачкою виходячи із загальної суми заборгованості в розмірі 104 000 грн. х 1% х 153 дні. Такий розрахунок неустойки колегія суддів визнала помилковим.

На підставі ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення із відповідача на користь позивачки 1591.20 грн.. судового збору та 4 000 грн. витрат на правову допомогу.

У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи положення ч. 2 ст. 314 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків, а тому, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року - скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за аліментним договором.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/4839/2016

Унікальний номер 752/11978/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Ладиченко С.В.

Доповідач Левенець Б.Б.