Справа № 536/934/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Курбанової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2016 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В своїй позовній заяві позивач вказував, що між ним та ОСОБА_2, 25 травня 2011 року, був зареєстрований шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, про що складено відповідний актовий запис № 570.

Під час шлюбу, 10.08.2013 року, в них народилася донька ОСОБА_3, що підтверджується витягом з акту про народження № 02410, оф.2 ч.2 серія В, рік 2013, виданий співробітником відділу запису актів громадського стану ОСОБА_4.

Спільне життя у нього з відповідачем не склалось, в сім'ї виникають сварки. Позивач запропонував відповідачу розірвати шлюб, проте відповідач не мала бажання займатися цим та відмовила в поданні обопільної заяви про розірвання шлюбу. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають разом та не ведуть спільного господарства, крім цього практично не спілкуються між собою, за винятком випадків одночасного спілкування з дитиною. Спорів щодо поділу майна чи стосовно місця проживання дитини в них не має.

На підставі викладеного, позивач просив суд, розірвати шлюб, укладений між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - Григоренко), який зареєстровано 25 травня 2011 року у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, про що складено відповідний актовий запис № 570.

У судове засідання позивач не зявився. Представник позивача ОСОБА_5 на адресу суду надіслав заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявилася. Представник відповідача ОСОБА_6 на адресу надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, позов визнали в повному обсязі, проти його задоволення не заперечували.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступне:

Між позивачем ОСОБА_1, громадянином ОСОБА_7 та ОСОБА_2, 25 травня 2011 року, був зареєстрований шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, про що складено відповідний актовий запис № 570 та видано відповідне свідоцтво серії 1-БК № 319651.

Під час шлюбу, 10.08.2013 року, в них народилася донька ОСОБА_3, що підтверджується витягом з акту про народження № 02410, оф.2 ч.2 серія В, рік 2013, виданий співробітником відділу запису актів громадського стану ОСОБА_4.

Спільне життя у нього з відповідачем не склалось, в сім'ї виникають сварки. Позивач запропонував відповідачу розірвати шлюб, проте відповідач не мала бажання займатися цим та відмовила в поданні обопільної заяви про розірвання шлюбу. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають разом та не ведуть спільного господарства, крім цього практично не спілкуються між собою, за винятком випадків одночасного спілкування з дитиною. Спорів щодо поділу майна чи стосовно місця проживання дитини в них не має.

Відповідно до ст..410 ЦПК України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. ОСОБА_8 про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, в той час відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти розірвання шлюбу.

Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Керуючись ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 14, 57 59, 88, 174, 208, 209, 212215, 218, 410 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_8 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано 25 травня 2011 року у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, про що складено відповідний актовий запис № 570.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. О. Колотієвський