Справа № 296/2866/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого Сингаївського О.П.,

секретаря Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області про приведення у відповідність до законодавства розміру орендної плати та зобовязання внести зміни до договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у березні 2016 року звернувся до суду з даним позовом та просив зобовязати відповідача привести у відповідність до законодавства розмір орендної плати за Договором оренди земельної ділянки від 21 серпня 2012 року шляхом внесення змін в розділ 4 «ОРЕНДНА ПЛАТА» Договору в частині зменшення процентної ставки, яка застосовується для її обчислення, а саме 4 (чотири) відсотки від нормативної грошової оцінки за земельну ділянку за 1 (один) рік.

У травні 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив зобовязати Відповідача внести відповідні зміни до Договору оренди земельної ділянки від 21.08.2012 року, а саме змінити орендодавця за Договором.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 21 серпня 2012 року між ним та Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області було укладено Договір оренди земельної ділянки, яка розташована за межами населених пунктів Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

У звязку із змінами у чинному законодавстві України стосовно розмежування земель державної та комунальної власності, на підставі ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у 2015 році орендодавця за Договором оренди земельної ділянки було змінено.

Відповідно до предмету Договору оренди земельної ділянки, земельна ділянка була надана для ведення фермерського господарства і 19 вересня 2012 року позивачем було зареєстровано Фермерське господарство «ГРАСС АВЕНЮ». Відповідно до пункту 4 Договору оренди земельної ділянки позивачу було визначено максимальну орендну плату, а саме: 12 (дванадцять) відсотків від нормативної грошової оцінки за земельну ділянку за 1 (один) рік. Разом з тим, ФГ «ГРАСС АВЕНЮ» є не єдиним орендарем земель, що знаходяться за межами населених пунктів Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. З багатьма іншими субєктами господарювання укладені рівнозначні щодо оренди земельної ділянки угоди, але із значно меншим розміром орендної плати 4 (чотири) відсотки від нормативної грошової оцінки за земельну ділянку за 1 (один) рік. Позивач вважає, що нерівнозначність угод в частині розміру орендної плати призводить до значного зниження конкурентоспроможності ФГ «ГРАСС АВЕНЮ» та є прямим порушенням чинного антимонопольного законодавства України, а саме ст.6 Закону України Про захист економічної конкуренції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог та просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що на момент укладання Договору оренди земельної ділянки позивач не заперечував проти встановлення орендної плати у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки за земельну ділянку за 1 (один) рік. Крім того, відповідач зазначив про те, що зазначений вище розмір орендної плати відповідає нормам Податкового кодексу України.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України Про захист економічної конкуренції антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України Про захист економічної конкуренції антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються застосування різних умов до рівнозначних угод з іншими субєктами господарювання, що ставить останніх у невигідне становище в конкуренції; суттєвого обмеження конкурентоспроможності інших субєктів господарювання на ринку без обєктивно виправданих на те причин.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України Про захист економічної конкуренції державна політика у сфері розвитку економічної конкуренції та обмеження монополізму в господарській діяльності, здійснення заходів щодо демонополізації економіки, фінансової, матеріально-технічної, інформаційної, консультативної та іншої підтримки субєктів господарювання, які сприяють розвитку конкуренції, здійснюється органами державної влади, органами місцевого самоврядування та органами адміністративно-господарського управління та контролю.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Про захист економічної конкуренції субєкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобовязані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України Про захист економічної конкуренції органи державної влади, до компетенції яких належить забезпечення державного регулювання та управління у відповідних галузях економіки, проводять моніторинг ринків цих галузей з метою аналізу та прогнозування їх розвитку».

Судом встановлено, що 21 серпня 2012 року між громадянином ОСОБА_1 та Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області було укладено Договір оренди земельної ділянки, яка розташована за межами населених пунктів Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

У звязку із змінами у чинному законодавстві України стосовно розмежування земель державної та комунальної власності, на підставі ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у 2015 році орендодавця за Договором оренди земельної ділянки було змінено.

Згідно з Постановою КМ України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року за № 442 з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 9-1 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України постановив утворити Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

Відповідно до Положення про головне управління Держгеокадастру у Житомирській області Головне управління держгеокадастру у Житомирській області є територіальним органом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України та йому підпорядковане.

22 квітня 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з пропозицією щодо внесення відповідних змін до Договору оренди земельної ділянки від 21.08.2012 року, а саме зміни орендодавця за Договором. Проте, відповідач відповіді на звернення позивача не надав. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідь на зазначене звернення підготовлена, але у звязку із відсутністю посадової особи, уповноваженої на підпис відповідних документів, відповідь надати неможливо.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до предмету Договору оренди земельної ділянки земельна ділянка була надана для ведення фермерського господарства. 19 вересня 2012 року позивачем було зареєстровано Фермерське господарство «ГРАСС АВЕНЮ».

Пунктом 4 Договору оренди земельної ділянки визначено максимальну орендну плату, а саме: 12 (дванадцять) відсотків від нормативної грошової оцінки за земельну ділянку за 1 (один) рік.

Судом встановлено, що возивач особисто і як голова ФГ «ГРАСС АВЕНЮ» 21.04.2015 року, 26.05.2015 року, 22.07.2015 року та 22.12.2015 року звертався до підповідача з листами щодо приведення у відповідність до законодавства розміру орендної плати за Договором оренди земельної ділянки від 21.08.2012 року, шляхом її перегляду у бік зменшення, оскільки вважав, що нерівнозначність угод, укладених з іншими субєктами господарювання, в частині розміру орендної плати призводить до значного зниження конкурентоспроможності ФГ «ГРАСС АВЕНЮ» та є прямим порушенням чинного антимонопольного законодавства України.

21 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача із претензію, якою вимагав вирішити питання щодо приведення у відповідність до законодавства розміру орендної плати за Договором оренди земельної ділянки від 21.08.2012 року шляхом підписання Додаткової угоди зі сторони Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Але, відповіді на претензію позивач не отримав (доказів протилежного суду не надано).

Судом встановлено, що зменшення розміру орендної плати до 4 % позивачем було також погоджено і з Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області, що підтверджується листом Радомишльської РДА Житомирської області від 25.08.2015 року за № 02-28/1775 та листом Радомишльської РДА Житомирської області від 02.09.2015 року за № 02-28/1813, а також Забілоцькою сільською радою, що підтверджується листом Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 02.09.2015 року за № 163.

Разом з тим, відповідно до наданої Відповідачем довідки від 10.05.2016 року за № 9-6-0 6-6072/2-16, з іншими субєктами господарювання укладені рівнозначні щодо оренди земельної ділянки угоди, але із значно меншим розміром орендної плати 4 (чотири) відсотки від нормативної грошової оцінки за земельну ділянку за 1 (один) рік.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному звязку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому задовольняє їх в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.4, 6 Закону України Про захист економічної конкуренції, ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області внести відповідні зміни до Договору оренди земельної ділянки від 21 серпня 2012 року, що був укладений між Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області та ОСОБА_1, а саме змінити орендодавця за договором з Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області на Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області зменшити розмір орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 21 серпня 2012 року, що був укладений між Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області та ОСОБА_1, до 4-х відсотків від нормативної грошової оцінки за земельну ділянку за один рік .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський