Справа № 191/4647/16-ц
Провадження № 2/191/1437/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко В.А.

за участю секретаря - ЯнінійО.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2; ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись до суду з позовом про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи тим, що 03 квітня 2004 року помер ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на гараж з погребом, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Воровського.

Заповіту ОСОБА_4 не залишив. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом є: ОСОБА_1, як жінка спадкодавця, ОСОБА_2, як донька спадкодавця та ОСОБА_3, як син спадкодавця.

Спадщину після смерті спадкодавця всі троє прийняли, кожен по 1/3 частині, згідно із ст. 1269 ЦК України, так як у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

Спадкоємці звернулися до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, кожному по 1/3 частки. Але нотаріус відмовив їм у видачі зазначених свідоцтв в зв'язку з тим, що право власності на гараж не зареєстрованого підтверджується постановами нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 серпня 2016 року.

За життя ОСОБА_4 побудував гараж з погребом, площею 5.87x4.53 по вулиці Воровського в м. Синельникове у 1978 році, будівництво якого було узаконено на підставі рішення № 515 виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 04 грудня 1986 року. Але право власності на гараж на своє ім'я не оформив.

У звязку з чим просять визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право приватної власності в рівних частках, кожному по 1/3 частині, на гараж з погребом цегляний, загальною площею 22,8 кв.м., розташований по вулиці Воровського в м.Синельникове Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 03 квітня 2004 року.

Позивачі надали суду заяви в яких просять справу розглядати без їх присутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити.

Представник відповідача надала суду заяву про слухання справи без її присутності, проти задоволення справи не заперечують.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 03.04.2004 року помер ОСОБА_4, про що 06.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Синельниківського міського управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть І-КИ № 553255, актовий запис № 186.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно - гараж з погребом, площею 5.87 x 4.53 по вулиці Воровського в м. Синельникове, будівництво якого у 1978 році було узаконено на підставі рішення №515 виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 04 грудня 1986 року. Але право власності на гараж на своє ім'я не оформлено, що підтверджується довідкою КП «Синельниківське міжміське БТІ» від 01.02.2016 року №58.

Свідоцтвом про народження V-КИ №261795 підтверджується факт народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 від батька ОСОБА_4

Свідоцтвом про народження АВ№133282 підтверджується факт народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 від батька ОСОБА_4

Зі свідоцтва про шлюб серії І-КИ №256487 вбачається, що був укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, 30.04.1970 року.

Позивачі у встановлений законом строк звернулись до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, кожному по 1/3 ч. Але нотаріусом було відмовлено у видачі зазначених свідоцтв в зв'язку з тим, що праве власності на гараж не зареєстроване, що підтверджується постановами нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 серпня 2016 року.

Згідно матеріалів спадкової справи №278/2015, до майна померлого 03.04.2004 року ОСОБА_4, дружина та діти померлого ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, надали нотаріусу заяви про прийняття спадщини на спадкове майно яке залишилося після смерті їхнього батька, та чоловіка.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень-офіційне визнання і підтвердження і підтвердження державою фактів виникнення,переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень,що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку,який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку ,передбаченому цим законом,яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року №6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі,крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини,які виникли з дня набрання ними чинності.

Так,постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів буді-вництва.Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається,що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів,закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

У відповідності до ч.1ст.1261 ЦК України, - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Неможливість отримання позивачами правовстановлюючих документів на нерухоме майно, перешкоджає їм належним чином оформити на себе право власності на нерухоме майно гараж з погребом .

У звязку з цим, через відсутність можливості іншим шляхом захистити свої права, позивачі мають право на визнання у судовому порядку права власності на спірне нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов заявою ОСОБА_1, в своїх інтересах, а також в інтересах ОСОБА_2; ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право приватної власності в рівних частках, кожному по 1/3 частині, на гараж з погребом цегляний, загальною площею 22,8 кв.м., розташований по вулиці Воровського в м.Синельникове Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 03 квітня 2004 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні, протягом цього ж строку з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_5