Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Карпенко С.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Зарічний районний відділ м. Суми Управління міграційної служби України в Сумській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у якому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є наймачем вищевказаної квартири, у якій зареєстровані 4 особи, в тому числі відповідачі, які залишили квартиру ще в 2009 році та не проживають до нинішнього часу. Через вказані обставини вона змушена нести зайві витрати по утриманню власності. В добровільному порядку відповідачі з реєстрації не знімаються.

Не погоджуючись із заявленим позовом, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, у якому просили вселити їх у вищевказану квартиру. Свої вимоги мотивували тим, що іншого житла доньки не мають, а ОСОБА_4, яка є їх матір'ю, перешкоджає їм у реалізації права користування житлом, оскільки обманним шляхом відібрала ключ від вхідних дверей та не впускає до квартири.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено за необґрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Усунуто перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користуванні житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що у 1988 році позивач за первісним позовом ОСОБА_4 отримала ордер на заселення спірної двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та була зареєстрована зі своїми двома доньками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - відповідачами у справі.

Згідно довідки КП «Сумижитло» станом на 04 березня 2015 року в квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 - наймач, мати, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - доньки, ОСОБА_7 - онук, син ОСОБА_6

Будь-якого іншого житла, крім спірного, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мають.

В спірній квартирі за тривалий період виникла заборгованість по оплаті комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 65 ЖК УРСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За змістом статей 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, з'ясувавши належним чином всі обставини по справі та оцінивши всі зібрані докази, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_4 у задоволенні її позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення, оскільки ОСОБА_4 не доведено відсутність доньок у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, оскільки апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживають у квартирі з поважних причин, а саме через неприязні стосунки, їх та їх чоловіків, зі своєю матір'ю ОСОБА_4

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
С.О. Карпенко