Справа № 490/6325/16-ц
н/п 2/490/3798/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

14 грудня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, 13.05.2009 р. н., разом з батьком ОСОБА_1, за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/6325/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, 13.05.2009 р. н., разом з батьком ОСОБА_1, за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину Крістіну, яка проживала разом із відповідачкою. В той же час, у подальшому вона потрапила на лікування до психіатричної лікарні, у звязку з чим дитина проживала разом з батьком.

На теперішній час, на думку позивача, проживання дитини із відповідачкою може негативно вплинути на психіку доньки. Донька же тривалий час проживає разом з батьком, емоційно ближча до батька, який створив всі необхідні умови для проживання та утримання дитини.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначали, що дитина проживає із позивачем, мати ж дитини кожного року проходить лікування у психіатричній лікарні.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на необґрунтованість його вимог. Зазначали, що відповідачка постійно бере участь у вихованні та піклуванні дитини. Крім того, посилалися на те, що у позивача для дитини створені неналежні умови для проживання, оскільки у ОСОБА_1 є інша дружина, у якої є дитина.

При цьому, зазначали, що відповідачка не спілкується із дитиною виключно через те, що це їй забороняє позивач.

Вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення сторін, допитавши у судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, з 19 липня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу позивач та відповідачка мають дитину - ОСОБА_6, 13.05.2009 р. н..

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина проживала разом з відповідачкою.

В той же час, згідно з довідкою Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 відповідачка перебуває на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1. В групі консультативного нагляду перебувала з 2011 року по 2015 рік, з 2015 року перебуває на диспансерному обліку. Неодноразово лікувалась стаціонарно в МОПЛ № 1 з діагнозом: «Аффективно-бредовий розлад ОРГ генезу внаслідок ЧМТ».

На час лікування відповідачки у психіатричній лікарні дитина проживала та знаходилася на вихованні разом з відповідачем.

Навесні 2015 року відповідачку було госпіталізовано до психіатричної лікарні, після чого дитина по липень 2016 року постійно проживала та знаходилася на утриманні та вихованні позивача. На час розгляду справи у суді дитина проживає з матірю, однак відвідує навчальний заклад за місцем проживання батька.

Батько працює в ТОВ СП «Нібулон» на посаді начальника сектору виконання СРТ, заробітна плата за період з 01 січня 2016 року по жовтень 2016 року склала 442 537 грн. 62 коп.

За місцем роботи батько характеризується позитивно, як дисциплінований та виконавчий працівник. Порушень виробничої, технологічної, трудової дисципліни з боку позивача зафіксовано не було.

Згідно з довідками МОПЛ № 1, Миколаївського обласного наркологічного диспансеру, позивач на обліках не знаходиться.

Відповідно до наявних у матеріалах справи Свідоцтва та Витягу про право власності на майно у власності позивача перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з характеристикою за місцем навчання ОСОБА_6 дитину до школи постійно приводив її батько, а зі школи забирала бабуся ОСОБА_7. Дитина була постійно доглянута, здорова, охайно зачесана, мала гарний настрій, ввічлива. Батько постійно виконував все, що було потрібно для нормального і обовязкового порядку та правил у школі.

Мати школу відвідувала 01 вересня 2015 року та 27 травня 2016 року (останні дзвоник), з учителькою не спілкувалася.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1876/02.02.01-22/22/14/16 від 31.08.2016 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_6, 13.05.2009 р. н., з батьком ОСОБА_1. Вказаний висновок, відповідно до листа служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, є чинним та не підлягає перегляду.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

В силу ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

За такого, суд дійшов до висновку, що проживання малолітньої ОСОБА_6, 13.05.2009 р. н., разом з батьком відповідає потребам та інтересам дитини, відсутній негативний вплив на її розвиток з боку батька.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. При цьому, це не позбавляє відповідачку права звернутися у встановленому законом порядку до позивача для встановлення її участі у вихованні дитини.

Інші доводи відповідачки не спростовують висновок суду про необхідність визначення місця проживання дитини із батьком.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, 13.05.2009 р. н., разом з батьком ОСОБА_1, за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН