РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати дії останнього з одностороннього блокування належних позивачу коштів незаконними; стягнути з відповідача на свою користь 21996,75грн. належних коштів позивачу; стягнути з відповідача на свою користь проценти за користування коштами за період з 18.06.2015 по 01.11.2016 в сумі 656,90грн.; стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 18.06.2015 по 01.11.2016 в сумі 5680,58грн. та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 вказане заочне рішення скасовано.

Обґрунтовуючи доводи позивач зазначає, що на підставі публічної оферти ПАТ КБ «ПриватБанк» на відкриття та обслуговування віртуальних карт, в мережі Інтернет, позивачу відкрито віртуальну карту 842496. Між тим, 18.06.2015 на зазначеній віртуальній карті з боку відповідача безпідставно, без попередження заблоковано належні йому 21996,75грн. 16.09.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою-вимогою про припинення порушення його прав, повернення належних коштів. Проте відповідач належні кошти не повернув, чим порушує права та інетерси позивача. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують його права споживача, тому і звертається до суду для захисту прав.

Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю не надав, тому суд розглядає справу без участі відповідача, постановляючи рішення на підставі наданих доказів.

Суд, вивчивши доводи позивача, раніше подані заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до правил ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яік вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито віртуальну карту 842496.

Позивач має поточний рахунок, який обслуговується цією карткою в ПАТ КБ "ПриватБанк", на якому знаходяться його грошові кошти в сумі 21996,75 грн.

18.06.2015 позивач дізнався, що відповідач в односторонньому порядку припинив видачу коштів з його рахунку без належного повідомлення останнього.

ОСОБА_1 в досудовому порядку звертався до банку із заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами на поточному рахунку із заявою-вимогою, що відповідачем проігноровано.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Пунктами 7.7, 7.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Положеннями п.п.1.3.2.13 Умов та правил надання банківських послуг відповідача, останній має право відмовитися від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій.

Між тим, з боку відповідача не надано суду належних та допустимих доказів виконання вимог позивача.

Не містять таких доказів і матеріали цивільної справи.

Неможливість отримання грошових коштів також підтверджується наданими позивачем роздруківками фотокопій - скріншотів, зробленими під час спілкування із співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» у мережі Інтернет про неможливість здійснення транзакції.

Далі, також встановлено, що з боку відповідача не надано переконливих доказів того, що картка позивача не була заблокована, відстіні й докази мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій тощо.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Отже, аналізуючи вищевикладене, вбачається наявність порушення з боку відповідача свого зобов'язання.

Положеннями ст. 1073 ЦК України передбачені правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта, у тому числі обов'язок банку сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також3% річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

Отже, суд вважає, що з відповідача повинно стягнути на користь позивача проценти за користування коштами з 18.06.2015 по 01.02.2015, що складають складають 559,90грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 18.06.2015 по 01.02.2015 в сумі складає 5680,58грн.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт заблокування відповідачем картки позивача без повідомлення останнього та його згоди на це, при цьому стороною відповідача в обґрунтування правомірності такого заблокування та своєї правової позиції щодо підстав такого блокування не доведено, суд вважає дії відповідача щодо обмеження права розпорядження коштами позивача на його рахунку, а також права користування таким рахунком шляхом його блокування безпідставними, тому позовін вимоги в цієї частині є обгрнутованими та підлягають завдодленню.

Далі, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вчинену моральну шкоду, яку оцінює в сумі 50000грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода 1 полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Між тим, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення на його користь з відповідача 50000грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки право на них не передбачено спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини, що підтверджується наступним.

Відповідно до ч.1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної, (немайнової) шкоди, (зі змінами та доповненнями), суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Враховуючи, що право на відшкодування моральної шкоди не передбачено спеціальним законодавством, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цієї частині позову необхідно відмовити.

Судові витрати суд вирішує у відповідності до правил ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3,4,10,11,15,57,58,60,88,109,169,209,212 - 215,218,221 ЦПК України, ст. ст. 11,13,16,22-23,391,525,610,1074,1166-1167 ЦК України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про захист прав споживачів», суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства комірці ний банк «Приватбанк» щодо одностороннього блокування належних ОСОБА_1 коштів неправомірними.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 21996 (двадцять одна тисяча девятсот девяносто шість)грн., 23 коп. належних коштів; пеню за несвоєчасне виконання зобовязань з 18.06.2015 до 01.12.2015 в розмірі 5680 (пять тисяч шістсот вісімдесят)грн., 58 коп. та проценти за користування коштами за період з 18.06.2015 по 01.12.2015 у розмірі 659 (шістсот пятдесят девять)грн., 90 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна)грн., 20 коп.

В іншій частині вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя