У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4», Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання права користування житлом, визнання наймачем житлового приміщення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі дозволу, наданого на засіданні адміністрації і профкому олефінового заводу концерну «Хлорвініл» від 20 червня 1984 року вона з чоловіком - ОСОБА_3 та сином - ОСОБА_4, вселилися в квартиру АДРЕСА_1. 4 квітня 1994 року адміністрація концерну «Хлорвініл» надала дозвіл ОСОБА_3 на виділення спірної квартири. Відповідно до договору найму від 17 грудня 1998 року відкрите акціонерне товариство «Оріана» надало ОСОБА_3 в користування указану квартиру. Указувала, що з 1984 по 1998 роки вона разом із сім'єю проживала в указаній квартирі, проте з 1998 року, після розірвання шлюбу з чоловіком - ОСОБА_3, останній в указаному помешканні не проживає, його особистих речей вжитку в квартирі немає, витрат на утримання житла та по оплаті комунальних послуг він не несе. У 2014 році вона дізналась, що між комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №4» (далі - КП ЖЕО № 4) та її колишнім чоловіком - ОСОБА_3, у 2013 році було укладено договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, без зазначення членів сім'ї. Указувала, що на її звернення до КП ЖЕО № 4 щодо переукладення договору найму з нею, як з фактичним наймачем, їй було відмовлено.

Ураховуючи викладене, та те, що ОСОБА_3 добровільно згоди на переукладення договору найму не надає, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право користування указаною квартирою, визнати її наймачем указаного житла та зобов'язати КП ЖЕО № 4 укласти з нею договір найму житлового приміщення.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_2 наймачем указаної квартири та зобов'язано КП ЖЕО № 4 укласти з нею договір найму житлового приміщення.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності зазначеного судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 58, 61 ЖК УРСР, дійшов до правильного висновку, про те, що спірна квартира на час надання її в користування ОСОБА_3 та його сім'ї належала до обмінного житлового фонду, на неї сторонам ордер не видавався, будинок знаходиться у комунальній власності. Тому вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права користування указаною квартирою, визнання її наймачем указаного житла та укладання з нею договору найму житлового приміщення є безпідставними.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4», Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання права користування житлом, визнання наймачем житлового приміщення, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник