Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Профатило П.І.

при секретарі - Каліух К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Слов'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2016 року до Слов'янського міськрайнного суду Донецької області звернулася позивач з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві ради, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилася дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу відповідач часто вчиняв насильство у сім'я відносно неї на очах дитини. У травні 2014 року обманним шляхом вивіз дитину до Російської Федерації. Рішенням Дніпровського райсуду м. Києва від 14.09.2015 року місце проживання неповнолітнього сина було визначено з нею. Однак відповідач відмовився віддати їй дитину, у зв'язку з чим вона вимушена була виїхати до Російської Федерації, щоб повернути дитину у країну. Під час проживання дитини з відповідачем, останній безпосередньо вихованням сина не займався, а використовував його лише як інструмент вимагання грошових коштів, оскільки іншого джерела доходів не має. Крім того з дитиною жорстоко поводився, застосовуючи фізичну силу та психологічний тиск: залякував, що мати відвезе дитину у м. Горлівку та буде тримати у підвалі, а також, зі слів дитини, батько за найменшу провину його лупцював, дитина ходила в синцях та подряпинах. На даний час дитина з батьком спілкуватися не бажає: не хоче з ним говорити, він його боїться. На даний час відповідач, як батько дитини участі у вихованні не приймає. Тому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також додала, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, дитину не відвідує, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком. На даний час дитина з батьком спілкуватися не бажає, не хоче з ним говорити та боїться відповідача, оскільки він бив дитину та постійно залякував.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, не з'явилися, однак до суду надали заяви, в яких позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні. ОСОБА_2 до суду надав заперечення в якому посилається на те, що він не викрадав дитину, як зазначає позивач. 25 травня 2014 року він виїхав на територію Російської Федерації для пошуку роботи. 04 червня 2014 року позивачка віддала дитину його матері, надавши дозвіл на вивіз дитини до Росії. Про адресу його та дитини місця перебування, позивачу було відомо, оскільки вона приїздила до них. Вона спілкувалася з дитиною за допомогою скайпу. На території Російської Федерації він отримав дозвіл на тимчасове проживання разом з сином до 26.03.2018 року. 3 20.08.2014 року він працевлаштований в ТОВ «ММС - Альянс». З моменту приїзду сина в Росію він був повністю на його утриманні, він опікувався доглядом за ним, його лікуванням та вихованням, харчуванням та забезпеченням одягом, створював умови для нормального життя та отримання ним дошкільної освіти, забезпечував доступ до розважальних заходів та відпочинку. Позивачка прибула до м. Вороніж Російської Федерації та 11.12.2015 року позивачка прийшла до дитячого садочку та всупереч волі сина забрала його від вихователя. У той же день, він звернувся із заявою до УМВС Росії по м Вороніжу, за наслідками якої слідчим відділу з розслідування злочинів на території Залізничного району СУ УМВС Росії по м. Вороніжу відносно позивачки була порушена кримінальна справа за самоправство, скоєне із застосуванням насилля або з погрозою його застосування. На теперішній час йому невідома адреса фактичного поживання дитини. Його намагання з'ясувати це за останнім відомим місцем перебування позивачки по АДРЕСА_1 не дали результатів, що підтверджується листом Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.02.2016 року. Таким чином, позивачка сама об'єктивно унеможливлює виконання його обов'язків з виховання дитини.

Представник третьої особи: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві ради, в судове засідання не з'явився, однак до суду від начальника служби надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності (т.1 а.с. 92-93).

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зі свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, вбачається, що відповідач, ОСОБА_2 - є батьком, а позивач, ОСОБА_1 - матір'ю дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 509 (т.1 а.с. 10).

Рішенням № 0551/13829/2012 від 19.03.2013 року Центрально - Міського районного суду м. Горлівки Донецької області шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (т.1 а.с. 12).

Рішенням № 755/8892/15-ц від 01.09.2015 року Дніпровського районного суду м. Києва визначено, що місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.14-17).

Відповідно до характеристики наданої ГІІМДВНЗ «ДДПУ», та за КП ЖЕК №407, ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем навчання в аспірантурі та місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 (т1. а.с. 19,20).

Згідно акту обстеження житлово - побутових умов ОСОБА_3 за місцем проживання № 49 від 03.02.2016 року, складеного службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, у сім'ї створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 51).

З договору добровільного страхування від нещасних випадків від 23.07.2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 застрахувала ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у разі настання нещасного випадку з дитиною (т.1 а.с. 52-53).

Згідно психолого - педагогічної характеристики на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеної практичним психологом ДНЗ №3 «Горобинка», ОСОБА_3 проживає у сім'ї з батьком ОСОБА_2, бабусею ОСОБА_5, дідусем ОСОБА_6, тіткою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3. Дитина відвідує садок з 27.08.2012 року, на початку адаптаційного періоду хлопчик був замкнутий, не спілкувався з однолітками. За допомогою практичного психолога та батька, який дотримувався наданих рекомендацій, дитина змогла адаптуватися в колективі. Протягом трьох місяців батько забирав дитину о 12 годині, у в'язку з тим, що хлопчик боявся, що його залишать у садочку назавжди. Батько приділяє дитині багато уваги та турботи, дитина завжди охайна, у чистому одязі. Відношення батька та членів сім'ї, де проживає дитина, доброзичливе та турботливе. Родина приймає активну участь у всебічному розвитку дитини, як вдома, так і в дитячому садку. (т.1 а.с. 75).

З нотаріально завіреної заяви, наданої ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_1 надала дозвіл ОСОБА_5 - бабусі дитини на вивіз до Російської Федерації ОСОБА_3 11.06.2009 року з 04.06.2014 року по 04.06.2015 року (т.1 а.с. 78).

Відповідно до довідки МБДОУ «ЦРР-д/с №66», що розташовано у м. Воронежі, вул. Остужева, 9, дитина ОСОБА_3 відвідувала дитячий садок з 08.12.2014 року (т.1 а.с. 77).

З заяви, наданої ОСОБА_1 завідуючій МДОУ д/с №66, вбачається, що ОСОБА_1 забороняла віддавати дитину з дитячого садочку будь - яким особам крім неї та батька дитини - ОСОБА_2 (а.с. 161).

З характеристики вихованця підготовчої групи МБДОУ «ЦРР-д/с №66» вбачається, що, дитина ОСОБА_3 прибув з України. На даний час проживає в АДРЕСА_4, відвідує дитячий садочок з 2014 року, має неповну сім'ю: батько, бабуся, дідусь та тітка. Дитину до садочку приводить та забирає батько, вихованням дитини займається батько. Дитина про матір не згадує, розмови про неї не підтримує. Дитина любить батька, бабусю, дідуся, тітку, товаришує з однолітками, до людей виявляє дружність та доброту (т.1 а.с. 76,150).

Рішенням Залізничного районного суду міста Воронежу (Російська Федерація) № 2-210/2016 від 03.03.2016 року визначене місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_2, а також визначено порядок спілкування дитини та матері - ОСОБА_1 у присутності батька дитини - ОСОБА_2 (т.1 а.с.170-175).

Відповідно до довідок №107 від 07.04.2016 року та № 290 від 22.09.2015 року щодо за реєстрації осіб, відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5. разом з ним зареєстрований ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 146, 147).

Відповідно до довідки № 207 від 23.11.2015 року, виданої завідуючою дитячого садку №66, ОСОБА_2, дитина ОСОБА_3 відвідує дитячий садок за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 149).

Відповідно до характеристики наданої Головою селища Осадче Реп'євського району Воронезької області, ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем мешкання (т1. а.с. 152).

Відповідно до характеристики наданої ТОВ «ММС - Альянс», ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем роботи (т1. а.с. 148).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 має поліс обов'язкового медичного страхування в м. Воронежі 23.11.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Міністерства юстиції України щодо повернення дитини ОСОБА_7 до України. ОСОБА_1 було роз'яснено порядок звернення до російського суду за захистом своїх прав в рамках Конвенції 1980 року (т.1 а.с. 162-163).

Відповідно до листа ГУ МВД РФ по Воронезькій області, управління карного розшуку, на звернення ОСОБА_2, повідомлено, що за зверненням ОСОБА_2 щодо розшуку неповнолітнього ОСОБА_3 2009 року народження та притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1, проведено перевірку та за результатами перевірки 13.01.2016 року порушено кримінальну справу №16113060 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.330 КК РФ відносно ОСОБА_1 на даний час проводяться оперативно - розшукові дії.

З висновку Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102/03/29-1417 від 22.02.2016 року, вбачається, що служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не несе матеріальних витрат на утримання, лікування і розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не навідує її за місцем проживання (т.1 а.с.49-50).

Судом встановлено, що сторони по справі мають особисті неприязні стосунки, дані обставини визнані і самім позивачем.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Тому суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що відповідач, як батько дитини не цікавиться долею дитини та участі у його вихованні не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дитина взагалі з 2012 року (ще у м. Горлівка) проживала з батьком, займався його вихованням саме батько, що підтверджено характеристикою на дитину практичним психологом ДНЗ №3 «Горобинка» (т.1 а.с. 75), надала нотаріальну згоду бабусі дитини на вивіз дитини до Російської Федерації , та знала, за якою адресою дитина проживає, який дитячий садочок відвідує, оскільки особисто писала заяву до дитячого садочку у м. Воронежі, в якій зазначила осіб, які мають право забирати дитину з садочку - вона та батько дитини ОСОБА_2 Крім того на даний час за заявою батька дитини ОСОБА_2 проводяться дії щодо повернення йому дитини.

Також суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що відповідач залякував дитину ОСОБА_3, бив його після чого у нього залишалися синці, оскільки ОСОБА_1 крім фотокарток, зроблених зі скайпу (т.1 а.с. 29), не надала суду жодного належного доказу. Суд не може прийняти фотокартки як належний доказ жорсткого поводження з дитиною, оскільки з самої фотокартки не можна зробити висновки що батько дитини залякує його та синці на щелепах ОСОБА_3 утворилися внаслідок його побиття батьком ОСОБА_2 Крім того з даного факту ОСОБА_1 не зверталася до правоохоронних органів та до відповідних служб у справах дітей про проведення перевірки щодо жорстокого поводження батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3. Також суд вважає, що пояснення позивача щодо постійного залякування відповідачем дитини спростовуються фотокартками, з яких вбачається, що дитина з радістю проводить вільний час з батьком, усміхається та не виглядає заляканим (а.с. 154-158).

Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані про вік дитини, умови проживання дитини, характеристики надані відносно дитини та його батьків, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги висновок комісії про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує конфлікт, вони не досягли згоди щодо виховання та місця проживання дитини, та ОСОБА_1 скривала інформацію щодо батька дитини та його ставлення до дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, матеріали справи та виходячи з обставин справи, суд вважає, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 61, 209, 215-218, ЦПК України, ст. ст. 150,164, 166, СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду

Донецької області П.І. Профатило