Справа № 204/2722/14-ц
Провадження № 2/204/305/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 90 525 грн. та судовий збір у розмірі 905 грн. 25 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 18 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким він передав у власність останньому кошти у сумі 85 000 грн. На підтвердження укладення вищезазначеного договору та підтвердження отримання від нього грошових коштів ОСОБА_2 надав йому розписку, в якій зазначено, що останній взяв у нього в борг кошти в сумі 85 000 грн., які він йому передав у місці його проживання у присутності свідків, які зазначені в розписці: ОСОБА_4, ОСОБА_5 Відповідно до умов вищезазначеної розписки, відповідач повинен був повернути позивачеві весь борг у строк до 18 квітня 2012 року. Він не одноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, однак відповідач просив перенести дату виплати своєї заборгованості на більш пізніший строк, але до теперішнього часу заборгованість перед ним відповідач так і не погасив. Крім того, на підтвердження своєї платоспроможності, відповідач зазначив, що він разом зі своєю дружиною, ОСОБА_3 є засновником ТОВ «СТАН_ПРОМ», розмір внеску до статутного фонду якого, складає 520 000 грн. При цьому, його дружина запевнила позивача, що вона теж гарантує повернення йому боргу її чоловіка, адже отримані від нього кошти вони відразу вкладають в спільній з відповідачем бізнес. Якщо, судовим рішенням буде встановлено, що договір укладений одним із подружжя, створює обовязки для подружжя, то відповідно й стягнення має бути звернено на спільне майно подружжя. Тому, ОСОБА_3 несе перед позивачем солідарну відповідальність за невиконання умов договору позики її чоловіком. Тому, позивач звернувся з позовом до суду.

У судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені засобами масової інформації, причин неявки не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як встановлено у судовому засіданні, 18 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 надав у позику грошові кошти у розмірі 85 000 грн., а ОСОБА_2 отримав дані кошти та зобовязався повернути отримані кошти до 18 квітня 2012 року.

Факт передачі ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 85 000 грн. ОСОБА_2 підтверджується розпискою останнього від 18 квітня 2011 року, згідно якої кошти були передані за місцем проживання ОСОБА_1, а саме: АДРЕСА_1, в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 5).

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак у встановлений строк, ОСОБА_2 борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобовязання за договором позики.

Посилання позивача у позові на той факт, що на підтвердження своєї платоспроможності, відповідач зазначив, що він разом зі своєю дружиною є засновниками ТОВ «СТАН_ПРОМ», та дружина ОСОБА_2 особисто запевнила позивача, що вона теж гарантує повернення чоловіком запозичених грошових коштів, оскільки отримані кошти вони відразу вкладають в їх спільний з відповідачем бізнес, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, письмової згоди щодо укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_3, яка є дружиною позичальника не надавала, а тому відповідальності за вищезазначеним договором відповідачка ОСОБА_3 не несе. Отже, заборгованість за договором позики повинна стягуватись лише з відповідача ОСОБА_2

Таким чином, основний борг відповідача станом на день винесення рішення складає 85 000 грн., які необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З договору позики вбачається, що відповідач зобовязався повернути борг у розмірі 85 000 грн. до 18.04.2012 року. Час прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання становить період з 19.04.2012 року, тобто наступного дня після закінчення строку виконання зобовязання. Починаючи з цієї дати належить здійснювати розрахунок 3 % річних. Час прострочення виконання відповідачем цього грошового зобовязання складає 731 днів.

За період з 19.04.2012 року по 18.04.2014 року

Таким чином загальна сума 3% річних складає 5 106 грн. 99 коп. Але позивач просить стягнути суму 3% річних у розмірі 5100 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тобто з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму 3% річних у розмірі 5100 грн.

Індекс інфляції за період з 19.04.2012 року по 31.12.2012 року визначений:

У травні 2012 99,7 % У червні 2012 - 99,7 % У липні 2012 99,8 % У серпні 2012 99,7 % У вересні 2012 100,1 % У жовтні 2012 100,0 % У листопаді 2012 99,9 % У грудні 2012 100,2 %

Загальний індекс інфляції за вищезазначений період відсутній.

Індекс інфляції за період з 01.01.2013 року по 18.04.2014 року визначений:

У 2013 році 100,5 % У січні 2014 100,2 % У лютому 2014 100,6 % У березні 2014 102,2 %

Загальний індекс інфляції за вищезазначений період складає 3,5 %.

Таким чином, сума індексу інфляції за період з 19.04.2012 року по 18.04.2014 року становитиме: 85 000 грн. х 3,5 % = 2 975 грн., проте, позивач просить стягнути суму індексу інфляції у розмірі 425 гривень. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тобто з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму індексу інфляції у розмірі 425 грн.

Таким чином, сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складається з наступного: сума основного боргу 85 000 грн., 3% річних у розмірі 5100 грн., та індекс інфляції у розмірі 425 грн., а всього 90 525 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у розмірі 905 грн. 25 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 625, 1046-1051 ЦК України, 10, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 85 000 грн., 3% річних у розмірі 5100 грн., індекс інфляції у розмірі 425 грн., судовий збір у розмірі 905 грн. 25 коп., а всього 91 430 грн. 25 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська