Провадження № 2/161/3194/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 27545,68 доларів США на термін до 31.07.2014 року та зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Оскільки відповідач не виконала умови договору належним чином, у неї станом на 25 вересня 2015 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 6862 дол. США, що складається з заборгованості за кредитом 4535,52 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 1763,83 дол. США. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 562,65 дол. США. Враховуючи наведене, просить стягнути з ОСОБА_3 6862 дол. США, що еквівалентно 147 258, 52 гривні заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що дійсно 30.07.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір за яким відповідачці було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 27454,68 доларів США. Погашення кредитну мало здійснюватися щомісячними платежами у сумі 387,9 доларів США. В кредитному договорі йдеться саме про погашення кредиту в повному обсязі, а не про певну його частину, відсоткам, винагороди, комісії. До 06.11.2007 року відповідач здійснювала платежі в розмірі обумовленому договором. Починаючи з 06.11.2007 року по 23.09.2008 року платежі відповідачем здійснювалися у розмірі більшому, ніж встановлено кредитним договором. Однак незважаючи на це банком за цей період нарахована заборгованість за процентами. Позивач на власний розсуд визначав, які суми зараховані на погашення тіла кредиту, відсотків, комісії та пені, не вказавши їх розміри у договорі, в тому числі не склавши відповідного графіку погашення заборгованості. Вважає, що складений банком розрахунок заборгованості не відповідає вимогам кредитного договору і не може бути використаний у якості доказу. Крім того, позивачем з 01.01.2008 року в односторонньому порядку була незаконна підвищена відсоткова ставка. Письмове повідомлення про підвищення відсоткової ставки банком відповідачу надіслано не було. Незаконне підвищення банком відсоткової ставки в судовому порядку не оскаржувалося. Вважає, що на відповідач свої зобов»язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VOY0AN02001541, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 27545,68 дол. США у вигляді відновлювальної кредитної лінії на купівлю автомобіля у розмірі 19027 доларів США, а також у розмірі 6,81 долар США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрації обтяжень рухомого майна, на сплату страхових платежів за договором страхування наземного транспорту та за договором особистого страхування на строк до 29.07.2008 року у сумі 1040, 2 дол. США, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 190,27 дол. США та у розмірі 7281,40 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7, даного договору зі сплатою за користування кредитом 1,00 % на місяць на суму заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля та зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.10-12).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула.

Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернула суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у відповідача станом на 25 вересня 2015 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 6862 дол. США, що складається з заборгованості за кредитом 4535,52 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 1763,83 дол. США. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 562,65 дол. США (а.с.4-8).

Відповідно до п.п. 2.3.1 п. 2.3 укладеного з відповідачем договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Скориставшись своїм правом, ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку за вищезазначеним договором- з01.11.2008 р. відсоткова ставка за кредитним договором № VOY0AN02001541 від 30.07.2007 року була підвищена до 14,04 % річних. У зв»язку з підвищенням відсоткової ставки змінився (збільшився) розмір щомісячного платежу, який відповідач мав здійснювати на виконання умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (далі - Закон). Цей закон не скасовує і не помякшує цивільної відповідальності особи, відтак не має зворотної дії в часі.

Зазначеним Законом ЦК України доповнено ст. 1056-1 «Проценти за кредитним договором», відповідно до ч. 2 та ч. 3 якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, починаючи з листопада 2008 року ОСОБА_3 сплачувала платежі за договором, в тому числі і за відсотками у розмірі більшому, ніж той, який визначений в п. 7.1 кредитного договору.

Таким чином, оскільки після підвищення відсоткової ставки відповідач сплачувала відсотки за новою ставкою, що відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 205 та ч. 2 ст. 642 ЦК України вказує на згоду позичальника зі зміненим розміром відсоткової ставки та на думку суду свідчить про те, що про розмір нової відсоткової відповідач була належно повідомлена.

Дані щодо розмірів всіх платежів до збільшення відсоткової ставки до 14,04 % річних за користування кредитом за даним договором, наведені у виписці по рахунку № 1448 і узгоджуються з розмірами аналогічних платежів, котрі відповідач мала сплатити згідно до умов кредитного договору, який ОСОБА_3 підписала (а.с. 39-40) і факт підписання якого відповідачкою та її представником не оспорюються.

У відповідності до п.п. 7.1 кредитного договору, позичальник за користування кредитом сплачує відсотки у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

Згідно із п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків, передбачених п.п. 7.1 кредитного договору здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену в п. 7.1, при цьому відсотки нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування.

Суд вважає, що розрахунок заборгованості відповідачки ОСОБА_3 за кредитним договором здійснений позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до умов кредитного договору № VOY0AN02001541 від 30.07.2007 року.

Належних та припустимих доказів іншого, зокрема нарахування відсотків у розмірі більшому, ніж визначено умовами договору, неправильного зарахування сплачених нею коштів на погашення кредиту, представником відповідачки та відповідачкою ОСОБА_3 та її представником, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Здійснені відповідачкою ОСОБА_3 розрахунки сум коштів, сплачених на виконання умов кредитного договору, суд до уваги не приймає, оскільки наведені у вказаних розрахунках дані жодним документом первинної бухгалтерської документації не підтверджені (а.с. 50-56).

Таким чином, проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню з ОСОБА_3 слід стягнути в користь позивача заборгованість в сумі 6862 дол. США.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 509, 510, 526, 1050, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 рокув сумі 6862 (шість тисяч вісімсот шістдесят два) долари США, що за курсом 21,46 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.09.2015 року складає 147258 (сто сорок сім тисяч двісті пятдесят вісім) гривень 52 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2208 (дві тисячі двісті вісім) гривень 88 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_4