АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/370/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2557/16Головуючий у 1-й інстанції Мурашко А. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до ОСОБА_5 із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року до справи у якості правонаступників відповідача ОСОБА_5, який помер 30 серпня 2014 року, залучені ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Уточнивши свої позовні вимоги, відповідно до позовної заяви від 07 червня 2016 року (а.с. 74-75) ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 вересня 2006 року у розмірі 3 997,25 грн. та судовий витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 18 вересня 2006 року з ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору з боку позичальника, станом на 29.08.2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 3997,25 грн., що складається: 3882,56 грн. заборгованість за кредитом; 114,69 грн. заборгованість за відсотками.

Вказувало, що у звязку зі смертю позичальника ОСОБА_5, заборгованість за кредитним договором має бути відшкодована його спадкоємцем ОСОБА_4

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 укладено кредитний договір № б/н від 18.09.2006 року.

Відповідно умов договору банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

ОСОБА_5 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 6).

Пунктом 8.6 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена відповідальність за порушення будь-якого із зобовязання, а саме: при порушенні позичальником строків платежів передбачених Договором, по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову (а. с. 13).

Позичальник, отримавши грошові кошти, не виконував належним чином своїх зобов'язань та станом на 29.08.2014 року має заборгованість на загальну суму 3997,25 грн., що складається: 3882,56 грн. заборгованість за кредитом; 114,69 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідно актового запису про смерть №68 ОСОБА_5 помер 30 серпня 2014 року (а.с.48).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщину померлого прийняла його дочка ОСОБА_4, залучена до справи в якості відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи убачається, що спадкоємці не повідомляли банк про відкриття спадщини після ОСОБА_5, який помер 30 серпня 2014 року.

Місцевий суд, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, не врахував, що банк звернувся з позовом до ОСОБА_5 у квітні 2016 року та дізнався про його смерть під час розгляду справи у травні 2016 року. Таким чином, банк на час звернення до суду з позовом до боржника не знав і не міг знати про відкриття спадщини, а тому він має право пред'явити свої вимоги до ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

За таких обставин, посилання місцевого суду на пропуск банком строків предявлення вимог до спадкоємців позичальника ОСОБА_5, передбачених ст. 1281 ЦК України, є помилковим.

Проте, місцевий суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язаний у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у спадкодавця ОСОБА_5 на час смерті майна та одержане ОСОБА_4 у спадщину майно, його перелік та вартість, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобовязаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Позивач в порушення вимог ст. 10 ч.3, ст. 60 ч1. ЦПК України, не надав суду доказів одержання ОСОБА_4, у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення вимог банку.

У ході тривалого розгляду справи у місцевому суді позивачем не заявлялися клопотання про витребування цих відомостей.

У вересні 2016 року до апеляційного суду надійшла заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця ОСОБА_5 на час відкриття спадщини рухомого та нерухомого майна.

Відповідно до ст. 303 ч.ч. 1, 2 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не було наведено жодних доказів, які б вказували на неможливість подання вказаного клопотання до суду першої інстанції, або наявність поважних причин для його неподання, у звязку з чим колегією суддів відмовлено у задоволенні вказаного клопотання про витребування доказів.

Відтак, висновок місцевого суду про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню, є вірним.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК України), порушення вимог статті 215 ЦПК України щодо змісту рішення суду тощо.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленимистаттею 212 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, рішення місцевого суду підлягає зміні. Виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного рішення підлягає посилання суду на порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» строків предявлення вимог до спадкоємців позичальника ОСОБА_5, передбачених ст. 1281 ЦК України

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на порушення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» строків предявлення вимог до спадкоємців позичальника ОСОБА_5, передбачених ст. 1281 ЦК України.

В іншій частині рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1