Справа № 647/1425/16-ц
№ провадження 2/647/824/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2016 року Бериславський районний суд м. Берислав в складі:

головуючого - судді: Миргород В.С.

при секретарі: Полозок Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2», третя особа: ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2», третя особа: ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.02.2014 року ОСОБА_1 здійснено пропозицію АТ «ОСОБА_3 Капітал» та ПрАТ « УАСК « АСКА-ЖИТТЯ» від імені якого на підставі Агентського договору діє ОСОБА_3, на умовах, зазначених в цій пропозиції та у відповідності до чинних Загальних умов Договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків Банку які разом з Умовами є невід'ємною частиною цієї пропозиції, й чинних Правил добровільного страхування життя Страховика №003.2 від 30.12.2003року, зареєстрованих 20.02.2004 року за №0104189 в Нацкомфінпослуг, а саме:

- укласти з Позичальником Договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї Пропозиції з метою: надання коштів Позичальнику на загальні споживчі цілі: сплати комісійної винагороди Банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п. 2.6. цієї Пропозиції, оплати ціни Договору страхування, що вказаний нижче.

- укласти з Позичальником Договір карткового рахунку та в рамках якого відкрити картковий рахунок на ім'я Позичальника, випустити на імя Позичальника платіжну картку міжнародної платіжної системи Master Card: з огляду на фінансовий стан та кредитну історію Позичальника встановити в момент укладення або протягом дії Договору карткового рахунку Ліміт Овердрафту та строк користування Овердрафтом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50000 гривень.

- укласти з Позичальником Договір страхування на умовах, зазначених в частині 4 цієї Пропозиції .

Пропозиція щодо укладення вказаних в ній договорів є чинною для її прийняття (акцепту) Банком протягом 30 (тридцяти) днів з дати її підписання Позичальником; буде вважатись прийнятою (акцептованою) Банком в дату її підписання Банком та скріплення його печаткою або в момент вчинення Банком до моменту підписання ним (скріплення печаткою) цієї Пропозиції фактичних дій щодо відкриття Карткового рахунку та/або оплати ціни Договорів страхування. Вказані дії є юридично значимими для Позичальника та Банку та є доказом укладення вказаних в Пропозиції договорів; після її прийняття є невід'ємною складовою частиною Умов, Тарифів за ведення та обслуговувань карткових рахунків фізичних осіб (далі - Тарифи), Правил користування платіжними картками Банку та Правил страхування, положення яких разом складають повний текст Договорів зазначених в цій Пропозиції.

Поряд з цим відповідно до п.2.1. частини 2 Пропозиції (Оферта) № GР-6008725. Відповідно до п.2.2. сума кредиту становить - 19999,55грн., в тому числі: на загальні споживчі цілі - 16447грн.; в оплату Договору страхування - 3552,55грн., на строк Кредиту та Договору страхування - 36 місяців. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,20% , розмір процентної ставки-7% .

Поряд з цим, Перший Український ОСОБА_2 став правонаступником усіх прав та зобов'язань Банку ОСОБА_3 Капітал по відношенню до його клієнтів, партнерів, контрагентів. Передаточний акт всіх прав та обов'язків був затверджсений 14 березня 2015 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Перший Український ОСОБА_2» та рішенням акціонера АТ «ОСОБА_3 Капітал».

Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені його права, зокрема, як споживача в наступному:

1. Порушення норм встановлених ч.2 ст. 11 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів».

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч.2 ст. 11 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього ОСОБА_4.

Частиною 2 статті 11 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування Позичальника, працівники банку з умовами кредитування належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір, а саме Заяву-оферту, яку він, не читаючи із-за дрібного шрифту, підписав, надіючись на добросовісність працівника Банку.

Відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені ОСОБА_4, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема ОСОБА_3 не надав Позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

2. Порушення норм встановлених ст. 18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів».

Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 439.99 грн. - 2,20%. Відповідно до п.3.5. Умов Кредиту розмір комісії за обслуговування овердрафту -2%.

Згідно із ч.ч. 1,3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

За положеннями ч. 5 ст.11, 18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачем про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього ОСОБА_4 про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь - яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Позивач вважає, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема, щодо плати за обслуговування овердрафту та плати за кредитну заборгованість, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

3. Порушення норм встановлених ст. 55 ОСОБА_4 України ''ІІро банки і банківську діяльність» та ст.11,18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Частини 4 Пропозиції сторонами начебто погоджено укладання договору страхування. Згідно з п 4.1. Страхова сума пропозиції: - 16447грн; - дорівнює сумі Овердрафту на кінець кожного розрахункового періоду. Поряд з цим п 4.2. страховий тариф становить згідно умов п.4.2 пропозиції:0,60;0,90. Страхова премія п. 4.3. - згідно умов п. 4.2. - 3552,55 грн.. Кредитний договір типовий і як позивачу пояснили в банку, що якщо він не погоджується на послуги з добровільного страхування, кредит він не отримає. Хоча позивач начебто повідомлений про те, що Кредит він би отримав і без укладення Договору страхування, але насправді через дрібний шрифт тексту пропозиції Умов, швидкоплинність (всі пояснення робилися працівниками Банку поспіхом та абияк) процедури розгляду пропозиції та її підписання стали на заваді адекватному, виваженому прийняттю рішенню позичальником при підписанні цієї пропозиції.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 6 ОСОБА_4 України «Про страхування» «добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою при реалізації інших правовідносин.»

Таким чином, умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав'язаною відповідачем страховою компанією- є несправедливими (в розумінні пункту 2 частини5 статті 11 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів»), оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки.

Згідно частини 1 статті 18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Частина 5 статті 18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» встановлює, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Частина 7 статті 18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» також передбачає, положення, що було визнане недійсним, вважається таки з моменту укладення договору.

Крім цього, спірні положення кредитного договору є порушенням законодавства про банки та банківську діяльність. Так відповідно до частини третьої статті 55 ЗУ ''Про банки і банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів або послуг від банку або від спорідненої або пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг.

Виходячи з цього положення ОСОБА_4, оскільки страхування в спірних правовідносинах є добровільним, відповідач не має права жодним чином нав'язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору.

4. Порушення норм встановлених п. 14 ч. 1 ст. 6 ОСОБА_4 України «Про третейські суди». Відповідно до п. 5.5 Розділу 3 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків та п. 9.5 Розділу 2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, затверджених Протоколом Правління АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ» № 76 від 15.08.2013р., всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору карткового рахунку або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. Умови Договору карткового рахунку, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору карткового рахунку.

Ст. 5 ОСОБА_4 України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього ОСОБА_4.

Згідно з частиною першою статті 12 ОСОБА_4 України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 ОСОБА_4 України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті З, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» ОСОБА_4 України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 ОСОБА_4 України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави. Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

ОСОБА_4 України «Про внесення змін до статті 6 ОСОБА_4 України «Про третейські суди», який набрав чинності 12.03.2011 року, щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 ОСОБА_4 України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14. згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Договір набрав чинності з 08.02.2014р. з моменту підписання Банком Пропозиції. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України закріплено положення про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Пленум Верховного Суду України, в своїй постанові №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Окремі норми про недійсність правочинів також містяться у спеціальному законодавстві.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини по отриманню та виконанню; споживчого кредиту з Позивачем є ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів».

Статтею 18 зазначеного ОСОБА_4 передбачено визнання недійсними умов договору, або визнання недійсним його в цілому, якщо він обмежує права споживача.

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин (або його окремі умови), визнані судомі недійсним, є недійсним з моменту його (їх) вчинення.

Таким чином, на час укладення третейського застереження між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_4 України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, а тому зазначене третейське застереження, укладене з порушенням вимог п. 14 ч.1 ст.6 ОСОБА_4 України «Про третейські суди», що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи №6-64цс15.

Враховуючи те, що нормами ст.. 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, позивач вважає, що умова кредитного договору про третейське застереження, передбачена п. 5.5 Розділу 3 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, є порушенням, п.9.5 Розділу 2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України щодо змісту правочину, а також вказаний пункт не узгоджується із положеннями п. 14 ч. 1 ст. 6 ОСОБА_4 України «Про третейські суди» від 11 травня 2004 року N 1701-IV, зокрема про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, оспорюваний пункт кредитного договору щодо третейського застереження є недійсним.

Позивач вважає, що при укладанні Кредитного договору було порушено ряд норм встановлених ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_4 України «Про банки та банківську діяльність», ОСОБА_4 України «Про третейські суди», а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним, вцілому.

Відповідно до п. 1. ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним Кредитний договір GP-6008725, який складається з Умов кредитування та Договору страхування життя від 08.02.2014 року.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення також у позовній заяві просить суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив що позов не визнає з підстав його необґрунтованості, недоведеності, просив відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у письмових запереченнях.

Письмові заперечення обґрунтовані наступним:

ПАТ «ПУМБ» не погоджується з твердженнями представника ОСОБА_1 представника ОСОБА_5, викладеними у позовній заяві що при укладенні Кредитного договору було порушено ряд норм встановлених ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_4 України «Про банки та банківську діяльність», вважає їх безпідставними, не обґрунтованими, та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства України, виходячи із наступного.

Між Акціонерним товариством «ОСОБА_3 Капітал» та ОСОБА_1 08 лютого 2014 року був укладений кредитний договір № ОР - 6008725 з наступними параметрами: відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобовязався надати позивачу кредит в сумі 19 999,55 грн., а позивач, в свою чергу, зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит у строк до 10.02.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Враховуючи те, що 08 лютого 2014 року між Позивачем та Відповідачем був укладений Кредитний договір № ОР-6008725, можна зробити висновок, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди сторонами за всіма істотними умовами, а саме, згідно кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання.

Також, відповідно до п. 6 ст. 11 ОСОБА_4 України «Про внесення змін до ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, ОСОБА_1 не відмовлявся від виконання умов кредитного договору та не інформував банк про неможливість виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

В свою чергу ч.2, 3, 4 Кредитного договору містять «Основні умови Кредиту», «Основні умови Договору карткового рахунку», «Договір страхування» відповідно.

Позивачу були повністю відомі істотні умови кредитного договору, так як ОСОБА_1 не звертався до кредитора за роз'ясненням положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору.

ПАТ «ПУМБ» належним чином виконав свої договірні зобов'язання за Кредитним договором - надав кредитні кошти.

За таких умов, договір вважається укладеним з моменту, коли банк, як сторона, яка вчинила дію відповідно до вказаних у заяві (оферті) (ч. 2 ст. 640 ЦК України), а тому посилання Позивача у своїй позовній заяві на те, що договір укладений між ним та банком не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме банк ввів клієнта в оману, не надав інформації в письмовій формі, передбаченої нормами чинного законодавства є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до ст. 18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» виконавець (послуг) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Доводи позивача щодо невідповідності змісту договору нормам ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту є необгрунтованими ще й тому, що згідно ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови.

Під час укладання договору банк, керуючись нормами ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» та п. п. 2.1, 2.4 та 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, надав інформацію про всі витрати, пов'язані з одержанням кредиту, що зазначені в інформаційному блоці заяви (оферти) клієнта, які позивач підписала, чим надала письмове підтвердження споживача про ознайомлення в повному обсязі з наступною інформацією: кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, дату видачі кредиту, відсоткову ставку, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом в заяві (оферті).

Таким чином, Позивач отримав всю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість її свідомого і правильного вибору.

Також підставою для визнання недійсним кредитного договору, на думку Позивача є порушення вимог ст. 19 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», а саме дії відповідача містять ознаки нечесної підприємницької практики, які виявились у введенні її в оману щодо умов договору.

Відповідач зазначає, що такі посилання не грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним.

Відповідач просить в задоволенні позову- відмовити повністю.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України закріплено, що особи, які беруть участь у справі, мають право подавати заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутність.

Третя особа ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином у порядку ст..75 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення. Причину своєї неявки не повідомила.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.

У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Так, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі.

При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що між Акціонерним товариством «ОСОБА_3 Капітал» та ОСОБА_1 08 лютого 2014 року був укладений кредитний договір № GР - 6008725 з наступними параметрами: відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобовязався надати позивачу кредит в сумі 19 999,55 грн., а позивач, в свою чергу, зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит у строк до 10.02.2017 року (а.с.85).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до положень, закріплених у частині 1, пункту 7 частини 3, частині 6статті 19 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини 3статті 19 цього Законузабороняються такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Отже, ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів»закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому, в зазначеному ОСОБА_4 нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність субєкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Разом із тим в постанові Верховного Суду України № 6-40цс13 від 11 вересня 2013 року викладена правова позиція щодо застосуваннястатті 19 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», яка згідно ізст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

При дослідженні судом матеріалів цивільної справи встановлено, що сторонами дотримано вимог діючого законодавства, зазначених в ст.ст. 203, 230 ЦК України, у ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» та Правилах надання банками України інформації споживачу про умови Кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007р. №168 та не встановлено наявність умов, які є несправедливими.

Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положення ст. 230 та ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України передбачають, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману другу сторону щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним; правочин визнаний судом недійним, є недійсним з моменту його вчинення.

Обставини приховування банком важливої інформації перед підписанням Кредитного договору, невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов фактичним є введенням в оману позивача, яке порушує права останнього. Таких осбатвин судом не встановлено, а посилання позивача на порушення ч. 2 статті 11 ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» не відповідає дійсності та спростовується самим кредитним договором.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 ОСОБА_4 України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Судом не встановлено порушення прав позивача зазначених вище при укладенні Кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ОСОБА_4 України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

З умов Кредитного договору убачається, що договором визначена сума кредиту, строк (кінцевий термін повернення кредиту), процента ставка, порядок його видачі та повернення, строки.

Суд критично оцінює доводи позивача про введення його в оману і не надання йому банком при укладанні кредитного договору необхідної, достовірної та своєчасної інформації по даному договору, яка, зокрема, полягає у розмірі комісії по кредиту 2.20% що в розумінні позивача спростовується п.3.5 Умов договору, оскільки дані твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами у тому числі і п.3.5.Умов договору.

Як роз'яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено умисел у діях однієї зі сторін правочину представника банку ввести позивача в оману щодо обставин, які випливають з Кредитного договору, як не доведеним є і факт порушення банком укладенням Кредитного договору на умовах, обраних самим позивачем, його прав, як споживача банківських послуг.

Разом з цим судом встановлено невідповідність закону умов передбачених п. 5.5 Розділу 3 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків та п. 9.5 Розділу 2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, затверджених Протоколом Правління АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ» № 76 від 15.08.2013р., відповідно до яких всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору карткового рахунку або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, але зазначене не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, а є підставою для внесення змін до Договору.

На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, керуючись ОСОБА_4 України "Про захист прав споживачів", ст..203, 204, 216 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2», третя особа: ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовити за його необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з часу проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених ст..294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку про що постановляється ухвала.

Суддя В. С. Миргород