АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/3391/16-ц
Провадження № 22-ц/792/895/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Кошельник В.М.,

з участю : представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/3391/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - виконавчий комітет Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, вказував, що є власником квартири АДРЕСА_1. В цій квартирі також зареєстровані його бувша дружина ОСОБА_4 та їх донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначав, що спільне життя у них з дружиною не склалося. В червні 2014 року дружина, добровільно залишила помешкання, забрала з собою доньку та виїхала на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, до своїх батьків. 14 липня 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом ухвалено рішення про розірвання укладеного між ними шлюбу. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується актами про непроживання від 12 лютого 2015 року, 13 липня 2015 року, 15 вересня 2015 року, складених комісією по розгляду питань квартиронаймачів щодо проживання ВПУ № 4 в присутності свідків. Також висновком Південно- Західного відділення міліції Хмельницького МВ від 9 липня 2014 року в якому встановлено, що відповідачка разом з донькою 26 червня 2014 приблизно 17 00 год. виїхали поїздом в м. Сімферополь. Позивач вказував, що у зв'язку з реєстрацією ОСОБА_4 у його квартирі, виникли проблеми із оформленням субсидії. Крім того, відповідач з часу виїзду не сплачує за комунальні послуги, не бере участь в утриманні житла. Тому просив визнати ОСОБА_4, разом з малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житлом за адресою : АДРЕСА_2.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2016 року вказаний позов задоволено. Ухвалено визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування ____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Провадження № 22-ц/792/895/16

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 43, 46 жилим приміщенням за адресою : квартира 10, по вул. Інститутська, 14/1 в м.Хмельницький. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просить скасувати вказане рішення в частині відмови в задоволенні позову, ухвалити нове, яким задоволити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що під час розгляду справи суд прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог щодо визнання малолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування квартирою. Такий висновок суду не відповідає положенням Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Цивільного кодексу України. Оскільки, фактично, за цим судовим рішенням місцем проживання малолітньої є два різні місця реєстрації. Крім того, відмовивши в задоволенні позову частково, суд, фактично, визнав можливість проживання дитини окремо від матері. Крім того, згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 травня 2015 року про стягнення аліментів, між сторонами, батьками дитини, було погоджено, проживання дитини з матір'ю. Тому, на думку апелянта, оскаржуване рішення суперечить положенням чинного законодавства.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2008 року, виданого в порядку приватизації житла є одноособовим власником квартири № 10 по будинку № 14/1 по вул. Інститутській в м. Хмельницькому.

З 27 серпня 2007 року по 14 липня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2006 року ОСОБА_4, а з 2010 року ОСОБА_5 за згодою власника квартири ОСОБА_3 були зареєстровані в квартирі № 10 по будинку № 14/1 по вул. Інститутській в м. Хмельницькому.

Рішенням суду від 14 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний за позовом ОСОБА_4

В червні 2014 року ОСОБА_4 разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7 виїхали на тимчасове проживання до батьків ОСОБА_4 в будинок № 21 по вул. Салгірна в с. Білоглинка Сімферопольського району Автономної Республіки Крим на тимчасово окуповану територію.

У відповідності до ч. 4 ст. 156 Житловго кодексу до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов правомірно виходив з того, що відповідач втратила право користування житлом як член сім'ї власника житла, який понад один рік без поважних причин не користувався ним. З червня 2014 року відповідач ОСОБА_4 припинила користуватися спірною квартирою.

Рішення суду в цій частині ОСОБА_4 не оскаржила.

Згідно 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає.

Однак, в той же часзгідно ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 176 Сімейного кодексу України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Проаналізувавши дані норми права слід прийти до висновку, що держава захищає права дітей власника житла на користування цим житловим приміщенням та позбавлення дитини права користування житлом в даній конкретній справі призведе до порушення прав малолітньої.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача ОСОБА_4 свого житла на праві власності немає, права власності чи право користування на інше житло не набула, як не набула таких прав і малолітня ОСОБА_5, на даний час малолітня ОСОБА_5 тимчасово проживає в житловому будинку за місцем проживання бабусі і дідуся на тимчасово окупованій територій в Криму, після можливого повернення в Україну при визнанні її втратившою право користування житлом вона буде позбавлена права на проживання в житловому приміщенні її батька, хоча таке її право передбачено ст. 18Закону України "Про охорону дитинства" .

За таких обставин та вимог чинного законодавства колегія суддів приходить до висновку, що визнання малолітньої ОСОБА_5 втратившою право користування житлом, призведе до позбавлення її такого права, при досягненні повноліття вона стане бездомною особою, тобто, особою яка перебуває в соціальному становищі бездомності, а це згідно ст. 2 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" - соціальне становище людини, зумовлене відсутністю в неї будь-якого житла, призначеного та придатного для проживання, а отже порушить її права, передбачені законодавством України.

З вищевказаних підстав доводи апеляційної скарги з посиланням на норми Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Цивільного кодексу України слід відхилити, оскільки тлумачення апелянтом цих норм не відповідає їх змісту.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко