Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області на рішення апеляційного суду Сумської області від 01 серпня 2016 року та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 01 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 15 березня 1989 року до 29 серпня 2008 року перебувала у трудових відносинах з ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів», 29 серпня 2008 року її звільнено з роботи за станом здоров'я.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12-13 травня 2005 року, їй встановлені такі професійні захворювання: обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції - захворювання професійне (основний діагноз); хронічний вазомоторний риніт, антено-невротичний (супутний діагноз).

Відповідно до акта розслідування хронічного професійного захворювання від 09 червня 2006 року їй встановлені професійні захворювання: професійний алергічний дерматит в стадії неповної ремісії. Обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції. Емфізема легень І ст. ЛН І-ІІ ст. (основний діагноз); ВСД по змішаному типу з астено-невротичним синдромом, РОХП з помірним алогічним синдромом, хронічний алергічний риніт, фаза ремісії (супутній діагноз).

У п. п. 16, 17 вищезазначених актів вказано, що професійне захворювання виникло за таких обставин: робота протягом майже всього трудового стажу в умовах, що не відповідають нормативним за температурним показникам в холодний період року; ОСОБА_4 працювала в шкідливих умовах, що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці.

Відповідно до довідки, виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 25 липня 2012 року, ступінь втрати працездатності ОСОБА_4 склав 50 %.

ОСОБА_4 зазначала, що їй встановлено інвалідність 3 групи, отримані нею професійні захворювання спричинюють як фізичні, так і моральні страждання.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача 50 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 07 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області на користь ОСОБА_4 12 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 01 серпня 2016 року зазначене судове рішення змінено.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області на користь ОСОБА_4 7 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 з 15 березня 1989 року до 29 серпня 2008 року працювала у ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів»: з 15 березня 1989 року - робочою їдальні, з 25 липня 1989 року - апаратником елеватора, з 12 грудня 1995 року - транспортувальником елеватора, з 05 травня 2004 року - апаратником з обробки зерна елеватора, з 15 грудня 2004 року - санітаркою-прибиральницею медпункту, з 10 квітня 2007 року - прибиральницею службових приміщень, 29 серпня 2008 року звільнена за станом здоров'я.

Під час роботи у зв'язку з впливом шкідливих умов виробництва та неефективністю засобів індивідуального захисту ОСОБА_4 отримала професійне захворювання.

Згідно з актом розслідування професійного захворювання від 12-13 травня 2005 року ОСОБА_4 встановлено основний діагноз «обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції», захворювання професійне. Причиною профзахворювання є дія шкідливих і небезпечних виробничих факторів, наявність яких в робочій зоні в концентраціях вище ГДР.

Відповідно до акта огляду МСЕК від 21 червня 2005 року № 671 ОСОБА_4 встановлено 25 % стійкої втрати працездатності.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 09 червня 2006 року ОСОБА_4 встановлено основний діагноз «професійний алергічний дерматит в стадії неповної ремісії. Обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції, емфізема легень І ст. ЛН І-ІІ ст.», захворювання професійне. Розвиток професійного захворювання міг бути спричинений дією невідомих алергенів, що можливо містились в зерновому пилу, який був присутній в повітрі робочої зони в концентраціях, що перевищували гранично допустимі норми.

Причиною професійних захворювань відповідно до вищезазначених актів є дія на працівника шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що є свідченням про незабезпечення роботодавцем виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці.

Відповідно до акта огляду МСЕК від 05 липня 2006 року № 694 ОСОБА_4 встановлено 35 % втрати професійної працездатності, в тому числі первинно 5 %, по дерматиту - 30 %.

Згідно з актом огляду МСЕК від 09 липня 2014 року № 594 ОСОБА_4 встановлено 50 % втрати професійної працездатності.

Суд зазначав, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Установивши, що 21 червня 2005 року актом огляду МСЕК позивачу вперше було встановлено ступінь втрати професійної працездатності, суд вважав, що відповідальність з відшкодування моральної шкоди покладається саме на фонд, визначивши при цьому розмір на відшкодування моральної шкоди у 12 тис. грн.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, зазначав наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон) завданням страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Підпунктом «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону передбачено, що в разі настання страхового випадку фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч. 3 ст. 28 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат.

Отже, за змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено на 2006 та 2007 роки дію вказаних вище норм законодавства.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, виключено ч. 3 ст. 34 Закону, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2006 року застраховані особи позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок фонду.

За таких обставин, апеляційний суд вважав, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошова сума за моральну шкоду (одноразова страхова виплата незалежно від інших видів страхових виплат) з дня встановлення ОСОБА_4 висновком МСЕК стійкої втрати професійної працездатності вперше, ступінь якої становить 25 %.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 23 ЦК України слід стягнути з фонду на користь позивача 7 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області та ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Г.І.Мостова