УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір (з додатковими договорами до нього: № 1 від 01 червня 2009 року та № 2 від 30 березня 2010 року), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 27 939,00 доларів США (на купівлю автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12,99 % річних на строк до 02 липня 2015 року. Того ж дня, у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки (з додатковими договорами до нього: № 1 від 01 червня 2009 року та № 2 від 30 березня 2010 року).

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором від 02 липня 2008 року та до ОСОБА_7 за договором поруки від 02 липня 2008 року.

Посилаючись на те, що банк взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_6 обумовлену договором суму кредиту, однак останній свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, а також, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором від 02 липня 2008 року, яка станом на 10 грудня 2013 року становила 158 845,13 грн.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2008 року у розмірі 158 845,13 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року рішення районного суду змінено. Викладено його резолютивну частину в наступній редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СL-005/157/2008 від 02 липня 2008 року у розмірі 4273,77 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України становить 34 160,24 грн та пеню у розмірі 34 160,24 грн, а всього 68 320,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі по 794,23 грн, з кожного окремо»

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів у встановлені договором строки не виконав, а тому з нього та з поручителя ОСОБА_7 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив з того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, а тому суд вважав за необхідне зменшити її розмір до розміру боргу.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № СL-005/157/2008 (з додатковими договорами до нього: № 1 від 01 червня 2009 року та № 2 від 30 березня 2010 року) на купівлю автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» з фіксованою процентною ставкою 12,99 % річних та плаваючою процентною ставкою - фіксований відсоток + FIDR, з терміном повернення кредиту до 02 липня 2015 року.

Цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № SR-005/1567/2008 (з додатковими договорами до нього: № 1 від 01 червня 2009 року та № 2 від 30 березня 2010 року), за яким остання зобов'язалася перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02 липня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL-005/155/2008/1, відповідно до умов якого в заставу банку було передано легковий автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_1.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» то ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до предмета договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

Згідно з витягом з додатка 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № CL-005/157/2008, який укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 на загальну суму основного боргу та процентів у валюті кредитування у розмірі 24 412,74 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

Встановивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів.

Посилання в касаційній скарзі про повне погашення кредиту і відсутності заборгованості за кредитним договором, що підтверджується листами ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 12 січня 2012 року за № 17 та № 18є безпідставними, оскільки дані листи було видано з метою реалізації предмету застави і як вбачається, виручені кошти від такої реалізації у розмірі 22 500,00 доларів США були направлені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме, на погашення кредиту та процентів. Разом з цим у ОСОБА_6 станом на 12 січня 2012 року залишився борг перед банком по сплаті кредиту у розмірі 4 273,77 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Інші доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст.337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2014 року в його незміненій частині та рішення апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова С.О. Карпенко
Г.І. Мостова