Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

29 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги тим, що 05.02.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № згідно з умовами якого Банком надано Позичальнику кредит.

Зазначає, що згідно п. 1.2.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов цього договору, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені цим договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору.

Посилається на те, що відповідно до умов Договору факторингу № 22/12/2014 від 22.12.2014 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», Банк передав, а Фактор прийняв право вимоги до Позичальника, що випливають із умов Кредитного договору, про що 05.01.2015 року Фактором рекомендованим листом з описом вкладення направлено на адресу Позичальника повідомлення.

Звертає увагу суду на те, що у зв'язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору щодо повернення суми отриманого кредиту, сплати процентів за користування кредитом та сплати комісії за обслуговування кредиту, станом на дату розрахунку заборгованості у Позичальника за Договором про надання споживчого кредиту № існує заборгованість перед ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» в розмірі 39493, 24 гривень, що складається з: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 29 999,8 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом та Комісії за обслуговування кредиту в розмірі 9 493, 44 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 625, 629, 629, 1050, 1054, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України звертається з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідачки на їх користь вищезазначену заборгованість та судові витрати.

В судове засідання представник позивача та відповідачка не з'явились, про день час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Причини неявки в судове засідання відповідачки суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу та ухвали рішення при заочному її розгляді за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.02.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) було укладено Договір про надання споживчого кредиту № згідно умов якого Банк надає Позичальнику споживчий Кредит, а Позичальник отримує його на наступних умовах: розмірі та валюта Кредиту - 29 999, 80 грн.; строк кредиту - 36 місяців, з 05.02.2014 року по 05.02.2017 року; розмір процентної ставки - 0,01% річних (а.с.4-8).

Суд проаналізувавши зміст правовідносин, які виникли між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 1054-1056-1 ЦК України (Кредит), а також до них підлягають застосуванню загальні норми ЦК України, які визначають поняття зобов'язання та порядок його виконання, порядок укладення та виконання договорів.

Статті 202, 203 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вже зазначалося вище, в п. 1 кредитного Договору сторони погодили, що Банк надає Позичальнику споживчий Кредит в розмірі 29 999, 80 грн.

Судом встановлено, а відповідачкою в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що Банком були надані їй кредитні кошти, а нею отримані в вищезазначеному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність пояснень представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним Договором.

Як вбачається зі змісту умов кредитного Договору, сторони погодили, що Позичальник зобов'язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, інші платежі, визначені даним Кредитним договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною….. (п. 2.1.).

Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З системного аналізу зазначених статей ЦК України з іншими його нормами можна зробити висновок, що на сторін договору покладається взаємний обов'язок з виконання взятих на себе зобов'язань належним чином, відповідно до погоджених умов в укладеному ними договорі, тобто кредитор має виконати належним чином взяті на себе свої зобов'язання, а боржник свої.

Як вбачається зі змісту статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, а відповідачкою в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що не зважаючи на вимоги вищезазначених норм ЦК України та умов кредитного Договору, остання отримавши кредитні кошти на умовах платності, строковості та повернення порушила свої зобов'язання за Договором, що призвело до виникнення у неї заборгованості, яка станом на 17.09.2015 року становила 39 493, 24 грн. з якої: залишок заборгованості за кредитом в розмірі 29 999,8 грн.; нараховані відсотки за користування кредитом та Комісії за обслуговування кредиту в розмірі 9 493, 44 грн., що об'єктивно підтверджується наданим суду Розрахунком заборгованості (а.с. 15), який суд визнає достовірним та правильним, оскільки він не спростований відповідачкою, та приймає до уваги як належний і допустимий доказ в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, який підтверджує факт наявності заборгованості та її розмір.

Судом встановлено, що з 17.09.2015 року (день здійснення розрахунку заборгованості) по день ухвалення рішення, відповідачкою зазначена сума заборгованості в добровільному порядку не погашена.

За приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом…

Частина друга статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В п.п. 1.5.4., 1.5.5. кредитного Договору сторони погодили, що в разі порушення Позичальником строків або суми сплати будь-якого з Щомісячних платежів, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором. Якщо Банк на основі даного Договору вимагає повернення споживчого Кредиту, таке повернення здійснюється Позичальником протягом тридцяти календарних днів за дати одержання Вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір факторингу № 22/12/14/1-1, згідно умов якого до нового кредитора - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», перейшли, зокрема права вимоги за зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_1 на підставі Договору про надання споживчого кредиту № від 05.02.2014 року (а.с. 16-19, 20).

Статті 512, 513, 514 ЦК України визначають, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням зазначеного є доведеною та обставина, що по Договору про надання споживчого кредиту № від 05.02.2014 року, укладеному між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1, дійсно відбулася заміна кредитора з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Судом встановлено, що 05.01.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» рекомендованим листом з описом вкладення було направлено на адресу Позичальника повідомлення, яким повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні, а також здійснено вимогу дострокового повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом і комісії за обслуговування кредиту в загальному розмірі 39 493, 24 грн., яка залишилася без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку про доведеність наявності порушення права позивача, як Кредитора у зобов'язанні, яке виникло між ним та відповідачкою та наявності в нього права вимагати усунення зазначених порушень в спосіб стягнення заборгованості за кредитним Договором, що не суперечить умовам укладеного договору та узгоджується із приписами ст. 16 ЦК України.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на його користь підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 1218, 00 грн. та витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 420, 00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 202, 205, 207, 512, 513, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», :

- заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № від 05.02.2014 року в загальному розмірі 39 493, 24 грн.;

- судовий збір в розмірі 1218, 00 грн.;

- витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 420, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко