Справа № 642/1027/16-ц
Провадження № 2/642/687/16
І м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Вікторова В. В.
за участю секретаря Лозоватої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючих в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Служба у справах дітей Холодногірського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Територіальна громада м. Харкова, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -
У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить визнати ОСОБА_1 такою особою, що втратила право користування житловим приміщеням, а саме: квартирою № 8 у будинку № 35 по вулиці Революції 1905 року у м. Харкові.
В обгрунтування позову зазначила, що у вересні 2009 року ОСОБА_1 добровільно залишила житлове приміщення за місцем реєстрації за адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 рокуАДРЕСА_1. Починаючи з 24.04.2013 року з часу реєстрації за вищевказаною адресою відповідачка ОСОБА_1 жодного разу не з'явилася та не виявляла бажання користуватись вказаним житлом, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вважає, такою, що втратила право користування житловим прміщенням.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року провадження за вищевказаною справою було відкрито.
Крім того, 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_8, у якому просила визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 8 в будинку № 35 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Виселити з квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові ОСОБА_8.
Ухвалою суду від 01 квітня 2016 року зустрічна позовна заява була принята до спільного розгляду з первісним позовом.
Судом до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, було залучено Територіальну громаду м. Харкова, Департамент реєстрації Харківської міської ради.
У липні 2016 року ОСОБА_1 надала уточнену зустрічну позовну заяву, у якій просила визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 8 в будинку № 35 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 Виселити з квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 без надання іншого приміщення.
В обгрунтування позову зазначила, що спірна житлова квартира була надана її чоловіку ОСОБА_12 на сім'ю. 23 грудня 1997 року рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Харкова № 341 її ОСОБА_1 було визнано наймачем квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові у зв'язку зі смертю основого наймача її чоловіка. У спірній квартирі вона проживала з 1978 року разом зі своєю сім'єю сином, донькою та матір'ю. Потім померла мати, донька вийшла заміж, і вона в подальшому проживала разом з сином, ОСОБА_13. В 2011 році син одружився на ОСОБА_2, яка на той час приїхала із м. Горлівки. У неї були діти ОСОБА_14, з якою вона поселилась до них у квартиру. Квартира маленька, вона з її дочкою спали на кухні на одному дивані, а її син і ОСОБА_2 в кімнаті. Пізніше - старша дочка ОСОБА_15 приїхала із м. Горлівки і стала навчатися в училищі і проживати разом з ними. Так як квартира дуже маленька їй ніде було навіть спати та вона заради сина залишалась ночувати на роботі, а потім іноді ночувала у доньки, але добровільно вона не полишала своєї квартири, їй створили такі умови проживання. В 2013 році в квітні місяці, так як ОСОБА_2 знялась з реєстрації в м. Горлівка син попросив її зареєструвати. Восени 2013 року її син і ОСОБА_2 купили в м. Люботин ? частину будинку за адресою: м. Люботин, вул. Дуншовська № 4/1, в якому зараз проживає її донька ОСОБА_14 зі своїм сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8. Сама ж ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі, а проживає з чоловіком за адресою: м. Харків, 2-й Лисогорський в'їзд, буд. № 5. Її донька ОСОБА_8, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, стали проживати в спірній квартирі без її на те згоди та продовжували створювати умови, щоб її вижити з житла. Таким чином, вона, маючи квартиру, змушена ночувати де інде -то у дочки, то у сестри. Вона постійно цікавиться своїм житлом, сплачувала комунальні платежі, давала сину гроші на оплату, але їй штучно створили умови неможливості користування житлом. Зазначила також, що 04 серпня 2015 року ОСОБА_2 розірвала шлюб з її сином, а 12 серпня 2015 року її син помер. Вона неодноразово просила ОСОБА_2, щоб вона знялась з донькою і внуком з реєстрації та її донька з чоловіком та донькою звільнили її квартиру, так як у них фактично є житло в м. Люботині, однак добровільно знятись з реєстрації та виселетись вони відмовляються, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутись до суду.
Ухвалою суду від 27 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Територіальна громада м. Харкова Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без розгляду за заявою представника позивача.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_16 уточнені позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_17 заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 та просили відмовити у повному обсязі. Свої доводи виклали у письмових запереченнях (а.с. 123-125).
Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 заперечували проти задоволення позову. Пояснили, що ОСОБА_1 не надавала згоди на їх проживання у спірній квартирі, тому що вона довгий час не мешкала у ній. Однак, вони заселилися у спірну квартиру тимчасово як родичі та члени родини ОСОБА_2, яка зареєстрована у спірній квартирі.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Холодногірського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ОСОБА_18 не заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1, стосовно вимог щодо неповнолітніх дітей при вирішенні позову поклалася на розсуд суду.
Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_19 у судовому засіданні при розгляду позову поклався на розсуд суду.
Представники третіх осіб комунального підприємства «Жилкомсервіс», Територіальної громади м. Харкова не з'явилися, про дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не відомі.
За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність представників третіх осіб комунального підприємства «Жилкомсервіс» та Територіальної громади м. Харкова на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представників третіх осіб Служби у справах дітей Холодногірського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи однокімнатна не приватизована квартира АДРЕСА_3 року, буд. 35 у м. Харкові в двоповерховому будинку, що належить територіальній громаді м. Харкова, на підставі Ордеру № 144 від 04.07.1995 року була видана сім'ї ОСОБА_12 та у зв'язку з його смертю відповідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради м.Харкова № 341 від 23 грудня 1997 року його дружину позивачку ОСОБА_1 (сім'я із чотирьої осіб ОСОБА_1, син, дочка та мати) на підставі ст. 106 Житлового кодексу України визнано наймачем зазначеної квартири (а.с. 32).
Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої начальником дільниці № 62 КП «Жилкомсервіс» 15 березня 2016 року, встановлено, що в однокімнатній не приватизованій квартирі АДРЕСА_3 року, буд. 35 у м. Харкові в двоповерховому будинку, що належить територіальній громаді м. Харкова, зареєстровані: позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, її невістка (дружина сина) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, дочка дружини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12, з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_13 (а.с. 34).
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що підставою звернення до суду з позовом про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 8 в будинку № 35 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_2 є вибуття останніх на інше постійне місце проживання у звязку з придбанням ними ? частини будинку за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Дуншовська, 4/1.
Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої 11.05.2016 року, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: Харківська область, м. Люботин, вулиця Дуншовська, будинок 4/Борівський в'їзд, будинок 1, яку вона придбала відповідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку 18 серпня 2014 року (а.с. 127-128).
Відповідно наданої інформації головного лікаря державного закладу «Відділкова лікарня станції Люботин СТГО «Південна залізниця» за вих. № 484 від 31.05.2016 року встановлено, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_14 /Борівський в'їзд № 1, з 04 лютого 2015 року знаходиться на обліку в дитячій консультації ДЗ «Відділкова лікарня станції Люботин СТГО «ПЗ». З народження дитину відвідує патронажна медична сестра. Протягом останніх шести місяців дитину за вказаною адресою рідко можливо застати вдома (а.с. 138).
Згідно інформації головного лікаря КЗ «Харківської міської дитячої клінічної лікарні № 19» за вих. 01-08/265 від 14.11.2016 року встановлено, що за інформацією, наданою дільничною службою, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_15, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_16 рокуАДРЕСА_1, прибув під нагляд фахівців закладу 25.05.2016 року з м. Люботин, вул. Дуншовської, 4/1. 21 червня 2016 року мати з хлопчиком була на прийомі в поліклініці, після чого забрала ф.112 (історію розвитку дитини) на руки і на теперішній час не повернула. При неодноразових активних відвідуваннях дільничною службою з'ясовано, що за адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 рокуАДРЕСА_1, мешкає сестра матері, ОСОБА_22, зі своєю сім'єю (чоловіком та донькою). Зі слів ОСОБА_5, ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_17, на даний час мешкає у м. Люботин. Мобільний телефон, який сестра надала дільничної службі поліклініці не відповідає, виключений (а.с. 203).
Відповідно до вимог ч.2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
У судовому засіданні з пояснень свідків ОСОБА_23, ОСОБА_24 встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за зареєстрованою адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 рокуАДРЕСА_1 з січня 2015 року та по теперішній час, ОСОБА_3 не проживає за зареєстрованою адресою з квітня 2014 року по теперішній час, ОСОБА_25 не проживає за зареєстрованою адресою з 31 січня 2015 року по теперішній час. За адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 рокуАДРЕСА_1 без реєстрації проживають ОСОБА_5, ОСОБА_6 з малолітньою донькою донькою ОСОБА_7 з 2014 року по теперішній час. ОСОБА_1 за вказаною адресою зареєстрована з 1978 року по теперішній час, що підтверджується відповідними актами від 01.11.2016 року, від 18.12.2016 року (а.с. 206, 222, 223).
На підставі ст.ст.11, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не приймає до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимі докази). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Так, суд не приймає як належний доказ акти обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.02.2016 року, від 28.08.2015 року, від 12.11.2015 року (а.с. 11-13), в яких зазначено, що позивач ОСОБА_1 у спірній квартирі за адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 рокуАДРЕСА_1 не проживає з 2007 року по теперішній час, оскільки на неодноразову вимогу суду від представника відповідача про надання оригіналів даних документів вони суду надані не були, а з копій зазначених актів вбачається, що вони були виготовлені шляхом копіювання нижної частини цих актів з довідки з місця проживання про склад сім'ї від 09.02.2016 року (а.с. 4).
Суд також не приймає до уваги як належний доказ акти обстеження житлово-побутових умов від 25.07.2016 року та від 19.10.2016 року (а.с. 181-182), оскільки відомості в цих актах протирічать актам та поясненням, наданих у судовому засіданні, свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24, а також фотографіям (а.с.207, 208). Крім того, для допиту у якості свідків судом викликалися ОСОБА_26 та ОСОБА_27, які підписали вищевказані акти, однак дані свідки не з'явилися до суду та свої пояснення не надали та не підтвердили.
З наданих копій квитанцій про сплату комунальних послуг за період з 01.01.2015 року по 12.12.2015 рік вбачається, що позивач ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги (а.с. 185-192).
Таким чином, вимоги позивача стосовно визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 8 в будинку № 35 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно вимоги позивача про виселення з квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 без надання іншого приміщення встановлено наступне.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", вирішуючи спори про право користування житловою площею осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування житловим приміщенням.
При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Однак, відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України, «у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім»ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР).
Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані, спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб (крім дружини, дітей та батьків), якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх малолітня донька ОСОБА_7 не є членами сім'ї позивача ОСОБА_1, що не заперечувалось у судовому засіданні сторонами.
Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі вселити в займане приміщення дружину, дітей, батьків, а також інших осіб і при цьому ці особи, що вселились в займане приміщення, як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими права користування жилим приміщенням.
Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що законних підстав на вселення у спірну квартиру у зазначених осіб не було, до спірної квартири вони вселилися без згоди наймача, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215, 218, 225 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391, 657 ЦК України, ст. 64, 65, 71, 107, 109 ЖК України, ч. 9, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючих в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Служба у справах дітей Холодногірського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Територіальна громада м. Харкова, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення - задовольнити.
Визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 8 в будинку № 35 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Виселити з квартири АДРЕСА_2 1905 року в м. Харкові ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 без надання іншого приміщення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Вікторов