Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом комунального автотранспортного підприємства 052810 до ОСОБА_3 про визнання договору укладеним

за касаційною скаргою комунального автотранспортного підприємства 052810 на рішення апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року комунальне автотранспортне підприємство 052810 (далі - КАТП 052810) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору укладеним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням виконкому Краматорської міськради від 06 жовтня 2010 року № 650 виконавцем комунальних послуг з вивезення побутових відходів в м. Краматорську визначено КАТП 052810. Тарифи на вказані послуги для населення та норми їх надання встановлені рішеннями виконкому Краматорської міськради від 07 липня 2004 року № 287, від 25 квітня 2008 року № 217, від 04 листопада 2009 року № 730, від 22 липня 2011 року № 671, від 27 липня 2011 року № 672, від 20 листопада 2013 року № 846, відповідно до яких проводиться нарахування оплати за надані послуги. На підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови КМУ від 10 грудня 2008 року №1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів» ним розроблено та затверджено договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів населення приватного сектора. Відповідач зареєстрований у АДРЕСА_1, споживаючи послуги, надані КАТП 052810, в порушення ст.ст. 19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ухиляється від обов'язку укласти письмовий договір з виконавцем послуг. Направлений 11 червня 2014 року на адресу відповідача проект договору № 318275 від 11 червня 2014 року залишений без уваги.

З огляду на зазначене, позивач просив суд постановити рішення, яким визнати договір на надання житлово-комунальних послуг з відповідачем укладеним та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів населення приватного сектора № 318275 від 11 червня 2014 року між КАТП 052810 та ОСОБА_3, підготовлений виконавцем послуг на основі типового договору, укладеним. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2015 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі КАТП 052810, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 є споживачем послуг з вивезення побутових відходів по АДРЕСА_1, виконавцем яких визначено КАТП 052810.

Тарифи на вказані послуги для населення та норми їх надання встановлені рішенням виконкому Краматорської міськради від 20 листопада 2013 року № 846.

КАТП 052810 просить визнати укладеним договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів населення приватного сектору від 11 червня 2014 року, відправлений ОСОБА_3 19 червня 2014 року.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно п. 3 постанови КМУ від 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», що відповідає змісту положень ст. 35-1 Закону України «Про відходи», власники або балансоутримувачі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з особою, яка визначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Договір про надання послуг укладається відповідно до типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, наведеного у додатку 1.

З аналізу наведених норм вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивачата чи підлягають вони захисту в обраний ним спосіб.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що у разі невизнання однією зі сторін договору, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-110цс12 від 10 жовтня 2012 року).

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що матеріали справи підтверджують лише обставини відправлення на адресу ОСОБА_3 пропозиції укласти договір та тексту договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів населення приватного сектору від 11 червня 2014 року, проте доказів одержання договору та відмови від його укладення у справі не здобуто.

За змістом ч. 5 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження договору про надання житлово-комунальних послуг відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

З аналізу наведених норм вбачається, що одержання пропозиції адресатом (особою, якій зроблено пропозицію) є обов'язковим юридичним фактом, після настання якого починається обрахунок строку для відповіді на пропозицію укласти договір - про прийняття пропозиції або її відхилення.

Обставин одержання ОСОБА_3 пропозиції укласти договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів населення приватного сектору від 11 червня 2014 року, як і доказів невизнання ним запропонованого договору, із матеріалів справи не вбачається. Таким чином, відсутня ознака порушення прав виконавця послуг на вивезення побутових відходів внаслідок невизнання договору споживачем.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із правильного розуміння норм матеріального права, процесуальних порушень не вбачається.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу комунального автотранспортного підприємства 052810 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко