Справа №442/3501/15-ц
Провадження №2/442/117/2016
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позову, покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем в якому у них народилось двоє дітей. На даний час шлюб між ними розірвано, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні та вихованні. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду з відповідача в її користь повинні стягуватись аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09.12.2007 року до їхнього повноліття, однак останній ухиляється від сплати аліментів та від своїх обов`язків по вихованню дітей. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей він не надавав і не надає по цей час, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ними взагалі, тобто не дбає про їхнє нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Діти не отримують від батька жодного подарунку на день народження. Поряд з цим, за відповідачем рахується заборгованість по аліментах на утримання своїх дітей з 2011 року згідно довідки, виданої начальником відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції. Все вищезазначене свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей.

Позивачка та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні свій позов підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, просили таку задоволити. Позивачка доповнила, що відповідач постійно влаштовував скандали і її життя було нестерпним. Останній не цікавиться дітьми, їхнім життям та здоров`ям, не навідує їх у школі, що підтверджується листами класних керівників Болехівської ЗОШ та довідкою Болехівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини.

Відповідач позову не визнав. Суду пояснив, що дійсно, за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів на неповнолітніх дітей, однак така виникла лише з грудня 2014 року. До цього часу він працював і аліменти стягувались з місця його роботи. З березня 2015 року він проходив військову службу в Збройних силах України і з його заробітку також стягувались аліменти. Він був відсутній протягом року, а тому не мав змоги відвідувати дітей. Повернувшись додому, намагався передати дітям подарунки, однак позивачка чинила йому у цьому перешкоди, а тому змушений передавати такі через свою знайому. На даний час він не працює, однак по мірі можливості не відмовляється від сплати аліментів та від участі у їх вихованні.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради Павловська О.В. відносно задоволення позову не заперечила. Суду пояснила, що Комісією з питань захисту прав дитини при виконкомі Дрогобицької міської ради розглядалась заява ОСОБА_1 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей, однак останній на неодноразові виклики не з`являвся, а тому, дослідивши всі доводи, комісія прийшла до позитивного висновку. Вона підтримує висновок Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради та не заперечує проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_3 , і такі записані їх батьками (а.с.5).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 10.01.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою № 2036 від 25.11.2014 року, виданою виконавчим комітетом Болехівської сільської ради.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорюється, позивачка є забезпеченою всім необхідним для належного проживання та розвитку дітей, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов від 08.12.2014 року та від 03.06.2016 року, складені комісією Болехівської сільської ради.

Як вбачається з довідки від 25.11.2014 року та від 26.08.2016 року, виданих Болехівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, ОСОБА_1 займається лікуванням своїх дітей, які часто хворіють, а батько ОСОБА_6 не цікавиться здоров`ям дітей та жодного разу не відвідував Болехівську АЗПСМ.

Відповідно до листів-пояснень класних керівників та дирекції Болехівської ЗОШ І-ІІІ ст. Дрогобицького району, ОСОБА_6 жодного разу не з`являвся до школи, не телефонував, не цікавився навчанням своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Що стосується особи ОСОБА_6 , то встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду його зобов`язано сплачувати аліменти в користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Поряд з цим, згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 24.02.2015 року, виданого відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, заборгованість по аліментах становить 6049 грн.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 19.03.2015 року №51, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав щодо його малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останній неодноразово на розгляд комісії не з`являвся, останній раз повідомив, що у нього є повістка із військомату, де він має прибути з речами 02.03.2016 року.

Як вбачається з відповіді Дрогобицько-Бориславського об`єднаного районного військового комісаріату №3/2596 від 17.09.2015 року на запит Дрогобицького міськрайонного суду, ОСОБА_2 призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та 02.03.2015 року направлений для проходження військової служби у Збройних Силах України.

Про ухилення від обов`язків щодо виховання дитини, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України мова може йти тільки за умови винної поведінки особи, свідомого ігнорування нею своїми батьківськими обов`язками.

Суд вважає встановленим факт неповноцінного виконання ОСОБА_2 обов`язків по вихованню дітей. Разом з тим, в матеріалах справи немає беззаперечних, об`єктивних висновків про свідоме ігнорування та ухилення ОСОБА_2 від своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей. Натомість встановлено, що між сторонами існують напружені стосунки, що як наслідок впливає на ситуацію спілкування батька з дітьми.

Окрім того, Сімейний Кодекс України визначає, що дитина має право на належне виховання, якому кореспондує передбачений ст.150 СК України обов`язок батьків на виховання дитини та її розвиток.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, встановлено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Факт незгоди заявника про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дітей, а його неявку до дітей спростовує перебування протягом року на військовій службі. Також, позивачкою не заперечується той факт, що дійсно, відповідач намагався передавати подарунки для дітей, однак вона від них відмовилась.

На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

В даному випадку, суд вважає, що поведінку відповідача щодо його дитини, ще можна змінити, позбавлення його батьківських прав відносно дітей не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків.

Більше того встановлено, що позов про позбавлення батьківських прав ґрунтується на тривалій відсутності контакту між ОСОБА_2 та дітьми.

З`ясовуючи у судовому засіданні характер ставлення ОСОБА_2 до своїх малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що такий не втратив інтерес до дітей, сподівається налагодити з ними контакт, діючи поступово та делікатно.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, зокрема першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_2 не в повній мірі виконує батьківські обов`язки по відношенню до своєї малолітніх дітей, однак його дії засвідчують, що він не втратив інтерес до них, має бажання їх виховувати, відсутнє свідоме нехтування батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які не виконують батьківських обов`язків за умови винної поведінки, суд вважає за доцільне відмовити в позбавленні відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей, а контроль за виконанням ним батьківських обов`язків покласти на органи опіки та піклування Дрогобицької міської ради, яким було надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, тобто за місцем проживання відповідача.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214215 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Відділу у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя А.П. Хомик