Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, треті особи: Управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області, Державна реєстраційна служба Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай) за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Алмаз» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що з 1973 року по 1994 рік та з 1994 року по 12 лютого 1999 року вона працювала у колгоспі ім. Жданова, правонаступником якого є колективне сільськогосподарське підприємство «Україна» (далі - КСП «Україна»). У 1995 році КСП «Україна» отримало у колективну власність землі сільськогосподарського призначення.

Посилаючись на те, що вона не отримала частку (пай) із зазначених земель, а КСП «Україна» ліквідовано, ОСОБА_6 просила: витребувати від Управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області інформацію про дату та підстави отримання державного акта на право колективної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення КСП «Україна» та про можливе внесення її до списку - додатку до державного акта про осіб, які мають право на земельну частку (пай) із загального масиву земель колективної власності; визнати за нею право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 10,84 га в умовних кадастрових гектарах із витребуванням земель чи земель запасу сільськогосподарського призначення Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області; зобов'язати Управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області виділити в натурі на її користь земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 10,84 га із земель запасу чи витребуваних земель сільськогосподарського призначення Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено. Поновлено ОСОБА_6 строк давності для звернення з позовом про порушене право щодо отримання земельної частки (паю). Визнано за ОСОБА_6 право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 5 га в умовних кадастрових гектарах із невитребуваних земель чи земель запасу сільськогосподарського призначення Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району у Дніпропетровської області. Зобов'язано Управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області виділити в натурі на її користь земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 5 га земель запасу чи невитребуваних земель сільськогосподарського призначення Дмитрівської сільської ради Петропавлівськогоу району Дніпропетровської області.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року залишено без змін рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року.

У касаційній скарзі ТОВ «Алмаз», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду у справі, касаційний суд виходив із того, що апеляційний суд відмовив у задоволенні позову одночасно з підстав недоведеності позовних вимог та пропуску строку позовної давності, що є взаємовиключними підставами, оскільки положення ЦК України про позовну давність застосовуються лише до обґрунтованих позовів.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 4 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Разом з тим, при новому розгляді справи апеляційний суд вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2016 року не виконав, висновків і мотивів, з яких попереднє рішення апеляційного суду було скасовано, не врахував та залишив без змін рішення суду першої інстанції з тих підстав, що суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов'язки ТОВ «Алмаз» (заявник за апеляційною скаргою, що не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції), оскільки відповідно до ст. 93 ЗК України, ст. 792 ЦК України та положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Належність особи заявника за апеляційною скаргою - ТОВ «Алмаз» - не становила підставу скасування рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року та необхідності нового розгляду справи апеляційним судом.

Крім того, за нового розгляду справи апеляційний суд не звернув уваги на те, що спірні правовідносини регулюються спеціальними нормами Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості апеляційної скарги ТОВ «Алмаз» апеляційний суд норм Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не застосував.

Порушення вимог процесуального закону допущено й судом першої інстанції.

Право ОСОБА_6 на земельну частку (пай) суд встановив на підставі запису в трудовій книжці, проте вказаний документ як доказ за вимогами ст. 212 ЦПК України не дослідив, не навів у судовому рішенні висновки про те, чи може трудова книжка достатньо та належно підтверджувати саме членство ОСОБА_6 в КСП «Україна», а не працевлаштування на цьому підприємстві, враховуючи, що норми ст. 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у редакції на дату прийняття позивача в КСП «Україна» передбачали право підприємства використовувати працю вільно найманих працівників (не членів КСП «Україна»).

Наведені порушення становлять підставу скасування рішень судів із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Алмаз» задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року та хвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик