АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1044/16 Справа № 209/905/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 січня 2015 року

за позовом прокурора м. Дніпродзержинська в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів та визнання права власності, третя особа: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2014 року прокурор м. Дніпродзержинська в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів та визнання права власності посилаючись на те, що станом на день звернення до прокуратури ОСОБА_3 виповнилося 76 років, тобто вона є особою похилого віку і її інтереси в суді може представляти прокуратура. Крім того, ОСОБА_3 має статус ветеран праці і підпадає під категорію громадян, визначених законом, інтереси яких в суді може представляти прокурор. До прокуратури м. Дніпродзержинська звернулася ОСОБА_3 з проханням захисту її порушених прав на спадкування майна після померлого 09.08.2013 року співмешканця ОСОБА_5 Перевіркою за зверненням встановлено, що в період з 1993 року по серпень 2013 року ОСОБА_3 спільно проживала із ОСОБА_5 в с. Петриківка по пров. Колгоспному, 8. Вони вели спільне господарство, в них був спільний бюджет, вони жили однією сім'єю в розумінні ст.3 СК України, вони мали взаємні права та обов'язки відносно один одного та вирішували всі побутові та життєві справи спільно. Офіційно шлюб вони не реєстрували оскільки не вважали потрібним це робити, вони були дружніми, у них були почуття і вже були не молодими. Також встановлено, що ОСОБА_5 останні роки спільного життя почав тяжко хворіти, у нього були метастази у печінці, він страждав від болю, не міг самостійно себе утримувати, потребував сторонньої допомоги та догляду. Тільки ОСОБА_3, як дружина, його утримувала та забезпечувала, надавала йому допомогу та опіку. Крім неї, ніхто із близьких родичів чоловіка ОСОБА_5 про нього не турбувався, догляду не надавав, хоча він був прикутий до ліжка. Після смерті 09.08.2013 року ОСОБА_5 відкрилась спадщина. ОСОБА_3 05.02.2014 року звернулася до Третьої Дніпродзержинськоъ державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало померлому. Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 11.02.2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю в неї документів, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, а саме свідоцтва про шлюб. Факт спільного поживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтверджується актом в складі багатьох свідків - мешканців Петриківки, які поставили свої підписи під дійсними фактами їх спільного проживання з 1993 року по 2008 рік на території Петриківського району по вул. Колгоспній, 8. Крім цього, відповідно до договору купівлі-продажу квартири 07.08.1997 року за спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придбали нерухоме майно - квартиру по вул. Інтернаціоналістів, 16/134, в якій вони зареєстровані та спільно проживали. Також 22.01.2004 року ОСОБА_5 було відкрито пенсійний накопичувальний депозитний рахунок, на якому перебували кошти, які отримувалися ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час спільного проживання (пенсії, за продану машину), вказаний рахунок було закрито ОСОБА_5 27.10.2010 року, грошові кошти у розмірі 53.000,00 грн. без згоди ОСОБА_3 Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася донька спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_1 1/2 частка майна повинна бути виключена із складу спадщини, оскільки майно було набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час спільного проживання. Той факт, що ОСОБА_5 без згоди цивільної дружини розпорядився належними їм на праві спільної сумісної власності грошовими коштами, які були розміщені на депозитному рахунку, дає підстави збільшити розмір частки при поділі спільного майна подружжя із врахуванням вартості майна грошових коштів, протиправно відчуженого її чоловіком. Депозитні договори в національній і іноземній валютах були відкриті ОСОБА_5 протягом 2007-2012 років і отримані відсотки від цих договорів не були повернуті до сімейного бюджету. Про існування цих депозитних рахунків ні ОСОБА_3, ні прокурору не було відомо. В зв'язку з тим, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після свого померлого батька в порядку спадкування за заповітом, вона повинна відшкодувати ОСОБА_3 майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. За життя ОСОБА_5 питання про поділ майна з цивільною дружиною ОСОБА_3 не вирішувалось, і тому до ОСОБА_4 перейшов обов'язок відшкодувати ОСОБА_3 половину коштів по депозитним договорам, які за життя ОСОБА_5 приховував від цивільної дружини, а саме суму 63440,74 грн. Уточнивши позовні вимоги, прокурор просив суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 як дружини та чоловіка з 1993 року по 09.08.2013 року; визнати право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за кожним на 1/2 частину земельної ділянки площею 2 га на території Петриківської селищної ради; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину грошових коштів вкладів та рахунків в банківських установах на ім'я ОСОБА_5; стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 63440,74 грн. в рахунок шкоди, завданої померлим ОСОБА_5 (т.1 а.с.1-5,208-211).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково (т.2 а.с.30-35):

- встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 як дружини та чоловіка з 1993 року по 09.08.2013 року;

- визнано право власності за ОСОБА_5 і ОСОБА_3, за кожним, на 1/2 частку квартири по вул. Інтернаціоналістів, 16/134 в м. Дніпродзержинську;

- визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину грошових коштів вкладів (рахунків) в банківських установах на ім'я ОСОБА_5, внесених ним в період з 1993 року по 09.08.2013 року;

- стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 23,50 грн. з кожної;

- в іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.89-99) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки;

- вся судова кореспонденція направлялась судом на іншу адресу, а не на адресу апелянта;

- визнавши за позивачем право власності на 1/2 частки грошових коштів накопичених подружжям за певний період, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем в уточненій позовній заяві не було зазначено будь-якого періоду;

- суд не прийняв до уваги наявні в матеріалах справи докази, згідно яких шлюбні відносини були припинені ще до смерті спадкодавця;

- визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вкладів в банківських установах, суд не встановив номерів рахунків, на яких перебували ці гроші;

- спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_7, а тому відповідати за позовними вимогами повинна саме вона, а не апелянт.

В іншій частині та іншими сторонами рішення суду першої інстанції не оскаржене.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину грошових коштів вкладів (рахунків) в банківських установах на ім'я ОСОБА_5, внесених ним в період з 1993 року по 09.08.2013 року, суд першої інстанції встановив, що позивач та спадкодавець проживали однією сімєю, за час якого ними за спільні кошти було придбано спірну квартиру та накопичено грошові кошти на депозитному рахунку банківської установи.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті 09.08.2013 року свого батька ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом.

Згідно ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується ані прокурором, ані самою ОСОБА_3, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали як дружина та чоловік по серпень 2010 року.

Відповідно до положень ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається зі справи ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали спільно, були повязані спільним побутом, взаємно піклувалися до серпня 2010 року.

З оглянутих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відмовних матеріалів № 4226/2010 (т.2 а.с.182-186) та 4070/2011 (т.2 а.с.187-192) вбачається, що згідно з поясненнями ОСОБА_5 від 15.09.2010 року та від 04.11.2011 року та заявою ОСОБА_3 від 04.11.2011 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали спільно у цивільному шлюбі з 1995 року по 2010 роки.

З цивільної справи № 2-2471/2010 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартиро та зміну договору найму жилого приміщення (т.2 а.с.182-186) вбачається, що згідно з заявами ОСОБА_3 від 13.12.2010 року на адресу голови районного суду та від 09.02.2011 року на адресу апеляційного суду ОСОБА_3 і ОСОБА_5 ні в законому, ні в цивільному шлюбі спільно не проживають, загального господарства не ведуть, оскільки з серпня 2010 року ОСОБА_5 проживає у своєї доньки за адресою пр. Металургів, 48/55.

З цивільної справи № 209/2292/15ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна вбачається, що при зверненні до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 прокурор посилався на спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з 1995 року по 2010 рік (т.2 а.с.200-204).

За таких обставин, коли судом встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по серпень 2010 року, відсутні підстави для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 як дружини та чоловіка по 09.08.2013 року, тобто по час смерті останнього.

З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 як дружини та чоловіка по 09.08.2013 року підлягає зміні шляхом визначення строку їх спільного проживання як дружини та чоловіка по серпень 2010 року.

Підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину грошових коштів вкладів (рахунків) в банківських установах на ім'я ОСОБА_5, внесених ним в період з 1993 року по 09.08.2013 року.

Позовні вимоги в цій частині, заявлені прокурором в інтересах ОСОБА_3 в уточненій позовній заяві, не містять посилання на конкретні обставини, а саме: зазначення банківських установ, розміру грошових вкладів, дати укладання вкладних договорів, тобто є неконкретними і не підлягають задоволенню як передчасні.

Крім того, ухваливши в цій частині рішення з посиланням на терміни внесення вкладів, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позовна заяви такої вимоги не містить.

Тому рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину грошових коштів вкладів (рахунків) в банківських установах на ім'я ОСОБА_5, внесених ним в період з 1993 року по 09.08.2013 року, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

З врахуванням цього відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 січня 2015 року в частині задоволення позову до ОСОБА_2 та в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави скасувати.

В задоволенні позову прокурора м. Дніпродзержинська в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 січня 2015 року в частині визначення терміну спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 як дружини та чоловіка з 1993 року по 09.08.2013 року змінити, визнати їх спільне проживання як дружини та чоловіка по серпень 2010 року.

В решті рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 січня 2015 року в оскарженій частині залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: