У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2016 року, рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зареєстровані та мешкають в квартирі АДРЕСА_1, користуються послугами з централізованого опалення і постачання гарячої води, однак за надані їм послуги у повному розмірі не сплачують, у зв'язку з чим станом на 1 червня 2014 року виникла заборгованість за період з жовтня 2010 року до травня 2014 року в розмірі 13 778 грн 65 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2016 року позов Концерну «Міські теплові мережі» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 13 778 грн 65 коп. та 1 218 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року рішення суду в частині стягнення судових витрат скасовано. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати на оплату судового збору по 609 грн з кожної. У задоволенні вимог про стягнення судових витрат з ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2016 року заяву ОСОБА_4 про постановлення додаткової ухвали повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та закрити провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у нескасованій частині, рішення та ухвалу апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов Концерну «Міські теплові мережі» та стягуючи з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суди (апеляційний суд уточнив рішення суду щодо розподілу судових витрат),на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що Концерн «Міські теплові мережі» є належним позивачем, надавав відповідачам послуги, які ними споживались, проте належним чином не оплачувались.

Доводи касаційної скарги про відсутність між сторонами у справі договірних відносин, не є підставою для відмови в позові, оскільки відповідачі послугами фактично користувались (ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13, від 18 листопада 2015 року № 6-582цс15, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому апеляційний суд вірно повернув ОСОБА_4 заяву про постановлення додаткової ухвали щодо визнання відповідачів неналежними, правильно зазначивши, що ЦПК України не передбачає таких процесуальних дій апеляційного суду після вирішення спору по суті.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у нескасованій частині, рішення та ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2016 року у нескасованій частині, рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик