Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/372/16-ц
Провадження № 2/321/212/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2016 смт Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого суді ОСОБА_1

при секретареві Когут К.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Михайлівка справу за позовом ОСОБА_3 до Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовними вимогами до Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, згідно яких просить визнати за нею право власності на спадщину, яка відкрилась 22 травня 2015 року після смерті ОСОБА_4, а саме: земельну ділянку площею 1,7801 га, кадастровий номер :09:002:0026, що розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 313344 від 11 грудня 2007 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21 травня 2015 року помер її син, ОСОБА_4, що підтверджує копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 322409, виданим Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області 22 травня 2015 року. Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 1,7801 га, кадастровий номер :09:002:0026, що розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №313344 від 11 грудня 2007 року.

Позивач зазначає, що є єдиною спадкоємицею та є матірю померлого, що підтверджує копією свідоцтва про народження серії 11-ЖС №288145, виданим Любимівської сільською радою Михайлівського району 03 серпня 1978 року.

Після відкриття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4, позивач своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва на спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10 жовтня 2015 року. Однак постановою приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу від 26 листопада 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності оригінала державного акту на земельну ділянку та повідомлено, що питання спадщини може бути вирішено шляхом звернення до суду в порядку позовного провадження.

Згідно позовної заяви, державний акт на право приватної власності на землю був втрачений спадкодавцем ще за його життя. Про втрату державного акту позивач повідомила через газету «Михайлівські новини» від 20 лютого 2016 року.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на копію Державного акту на право власності на земельну ділянку від 11 грудня 2007 року, як на підтвердження наявності у власності ОСОБА_4 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Любимівської сільської ради розміром 1,7801га.

На підтвердження своїх доводів, позивачем надані суду:

-копія свого паспорту та ідентифікаційного номеру (а.с.3-4);

-копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с.5);

-копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 (а.с.5);

-копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2015 року (а.с.6);

-копія Державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.12.2007 року (а.с.7);

-копія оголошення в газеті «Михайлівські новини» від 20.02.2016 року (а.с.8);

-копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.11.2015 року (а.с.8);

-копія витягу зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 25.02.2016 року (а.с.9-10).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити, додатково пояснюючи, що суду надані всі докази, необхідні для прийняття рішення по справі. Просив прийняти рішення на підставі наданих доказів.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, що містить клопотання про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про потребу відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного:

-відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

-відповідно до положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі;

-відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;

-відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню;

-в судовому засіданні встановлено, що 21 травня 2015 року помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцем першої черги померлого є позивач по справі, як мати спадкодавця;

-відповідно положень ст.67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством;

-судом встановлено вчинення позивачем дій, спрямованих на прийняття спадкового мана, а саме звернення до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу з заявами про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно наданої копії постанови приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 26.11.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з ненаданням правовстановлюючого документа на спадкове майно: земельну ділянку площею 1,7801 га, кадастровий номер :09:002:0026, що розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області;

-позивач, мотивуючи свої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, посилається на втрату оригіналу Державного акта на право власності на земельну ділянку та як наслідок неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину. Підтвердженням наявності у власності спадкодавця земельної ділянки позивачем зазначено копію втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №313344 від 11 грудня 2007 року, який згідно оголошення через газету «Михайлівські новини» від 20 лютого 2016 року, загублений і його слід вважати недійсним. Інших доказів на підтвердження наявності спадкового майна суду не надано;

-відповідно до положень ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

-відповідно до положень ч.1, 2 ст.131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин;

-відповідно до положень ч.1 ст.133 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів;

-відповідно до положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті;

-відповідно до положень ч.1, 3 ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні;

-крім того, відповідно до розяснень викладених у постанові № 14 від 18.12.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», п.6 вказаної постанови, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

-в судовому засіданні, у відповідності до вище наведених норм ЦПК України, стороною позивача на обґрунтування позовних вимог було надано певні докази, й повідомлено про їх вичерпність. Надані докази, судом досліджено шляхом оцінки їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, за результатом чого суд доходить висновку, що 11 грудня 2007 року ОСОБА_4 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,7801 га, кадастровий номер :09:002:0026, що розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. Проте з огляду на час, який сплинув з дати отримання Держаного акту до часу смерті, а це більше восьми років, отримання свого часу померлим ОСОБА_4 вказаного акту не може розцінюватися, як доказ продовження наявності цього права на час звернення з позовом до суду. Крім того невідома доля оригіналу Державного акту. Отже суду не надано доказів, що за життя ОСОБА_4 не розпорядився своїм правом стосовно земельної дільниці будь яким чином, й право власності продовжує рахуватися за померлим. Вказана обставина потребує доведення відповідними та належними доказами, що на момент розгляду не зроблено стороною позивача, з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити.

Питання стосовно судових витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.ст.1261, 1268 ЦК України, ст.ст.10, 11, 27, 30, 60, 61, 88, 209, 212-217 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_1