Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 39 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, складений на користь ОСОБА_3 та посвідчений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 23 січня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 62. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він та відповідач є спадкоємцями за законом 1 черги після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 27.07.2013 року. Під час оформлення спадщини він дізнався про заповіт на імя відповідача, однак вважає, що мати його не підписувала, а тому зміст заповіту не відповідає її волевиявленню.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його вимоги. Вважає, що суд безпідставно поклав в основу рішення другий висновок при наявності протилежного висновку експерта та не призначив іншу експертизу для усунення суперечностей.

Позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач заперечує у задоволенні скарги.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що 23.01.2009 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчено заповіт ОСОБА_5, відповідно до якого вона заповідала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 дочці ОСОБА_3

ОСОБА_5 проживала за вказаною адресою і при житті перебувала на диспансерному обліку у невролога, окуліста та терапевта, являлась інвалідом 2 групи загального захворювання з 2004 року, в з 2012 року інвалідом 1 групи.

Померла ОСОБА_5 27.07.2013 року і з заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса звернулися її діти : ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Підставою позову зазначено відсутність підпису заповідача у оспорюваному заповіті.

Відповідно до ч.2 ст.1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт від імені ОСОБА_5 посвідчено по місцю її проживання у звязку із похилим віком та містить запис «это завещение прочитано мною вслух и подписано лично» та мається підпис заповідача.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В суді першої інстанції по справі проведено дві почеркознавчі експертизи.

Висновком експерта від 02.04.2016 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 та запис запис «это завещение прочитано мною вслух и подписано лично» у заповіті виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

У звязку із ненаданням на дослідження другого примірнику заповіту 18.03.2016 року проведено іншу почеркознавчу експертизу, згідно якої підписи від імені ОСОБА_5 і рукописні записи запис «это завещение прочитано мною вслух и подписано лично» у першому та другому примірниках заповіту від 23.01.2009 року від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 виконані самою ОСОБА_5, а не ОСОБА_3

Враховуючи неповне дослідження у експертизі від 02.04.2016 року, а саме дослідження лише одного примірнику заповіту, суд першої інстанції, посилаючись на висновок експерта від 18.03.2016 року та відхиливши клопотання про призначення чергової експертизи, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Під час апеляційного розгляду справи за клопотанням позивача, яке було відхилено судом першої інстанції, проведено повторну почеркознавчу експертизу від 16.08.2016 року, яка надала висновок про те, що підписи «ОСОБА_5И.» та рукописні записи запис «это завещение прочитано мною вслух и подписано лично» від імені ОСОБА_5, що містяться у першому та другому примірниках заповіту від імені ОСОБА_5 від 23.01.2009 року виконані самою ОСОБА_5

Доводи представника позивача щодо суперечностей між першою та третьою експертизою та відсутність посилань в останній експертизі на врахування хвороби Паркінсона, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Зі змісту досліджувальних частин вищевказаних висновків експертів від 02.04.2016 року та 16.08.2016 року вбачається, що експертами застосовано різний підхід до визначення належності підпису та запису у заповітах спадкодавцю, а тому експерти дійшли протилежних висновків, які (з урахуванням методу дослідження) не являються взаємовиключними.

Так, у експертизі від 02.04.2016 року експерт встановлював розбіжності у почерку, в той час, як у висновку від 16.08.2016 року експертом встановлювалися його збіги, що, на думку суду, є більш правильним, оскільки на дослідження експерту надавалися вільні зразки почерку спадкодавця, які виконані у різні періоди часу, а тому можуть мати відмінності у звязку із зміною певних елементів рукописних написів, стану здоровя, місця виконання напису. В той же час, певні елементи рукописних написів, притаманних окремій особі, зберігаються незалежно від вищевказаних обставин.

Таким чином, експерт у висновку від 16.08.2016 року, встановивши наявність значної кількості збігів у вільних зразках почерку на документах, наданих судом, з якими погодилися сторони, та наданих на дослідження заповітів, дійшов висновку про належність написів на заповітах спадкодавцю ОСОБА_5, що не суперечить іншим дослідженим доказам показам свідка ОСОБА_6, поясненням нотаріуса ОСОБА_4 та висновку експерта від 02.04.2016 року про наявність відмінностей у текстах досліджених документів.

Також, експертом враховано вплив на виконавця почеркових обєктів збиваючих факторів природного характеру похилий вік, хворобливий стан тощо, а тому доводи позивача про неврахування експертом хвороби Паркінсона у померлої, що могло призвести до повної зміни почерку, є безпідставними. При цьому, позивачем не підтверджено належними доказами наявність у померлої цієї хвороби (згідно медичних документів - дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. з синдромом судинного паркінсонізму (а.с.67 т.1) та як наслідок повної зміни почерку хворої.

Доводи позивача, що мати йому не повідомляла про наявність заповіту, а тому не могла його підписати, є лише припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Отже, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог відповідає обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: