АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/36/16-ц Головуючий суддя І інстанції Скляренко С. О.
Провадження № 22-ц/790/5794/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Малінської С.М.

суддів : Швецової Л.А., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Муц Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини та додаткових витрат на навчання,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 10.05.2015 року до закінчення навчання; стягнути разово з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_4 ? частину її додаткових витрат на навчання сина в розмірі 12320 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 31 серпня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ВЛ № 040168 від 31.08.1996 року. У шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_3, 10 травня 1997 рок народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 058079. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. З січня 2014 року син проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. З травня 2014 року відповідач припинив надавати гроші на утримання сина. Участь в утриманні та вихованні сина відповідач не бере. Апеляційним судом Харківської області 11 червня 2015 року ухвалено рішення, яким рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття аліменти у розмірі 1000грн. щомісячно, починаючи з 24 вересня 2014 року та 1760 грн. додаткових витрат на навчання дитини, рішення набрало законної сили і на цей час звернуто до примусового виконання. Відповідач рішення не виконав, тому має борг перед ОСОБА_4 у розмірі 7555,91 грн. несплачених аліментів і 1760 грн. додаткових витрат на навчання дитини за перший семестр його навчання. 10.05.2015 року дитина досягла повноліття, є студентом денної форми навчання будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства імені ОСОБА_5 з 01.09.2014 року по 30.08.2018 року. Вартість навчання за один семестр становить 3520, 00 грн. Матірю оплачені три семестри навчання, за один із яких з відповідача стягнуто 1760 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 1760 *2 = 3520 грн. фактично оплаченого навчання сина у ВНЗ у другому та третьому семестрах, а також майбутні платежі за решту пять семестрів навчання: 1760*5=8800грн., а всього -12320 грн. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.06.2015 року з відповідача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на календарний місяць на утримання сина ОСОБА_3 З 10.05.2015 року з відповідача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на календарний місяць так як він є студентом ВНЗ денної форми навчання, до закінчення цього навчання. Інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків відповідач не має, стягнення за виконавчими документами з нього не справляються. Оскільки відповідач має нерегулярний мінливий дохід, то аліменти на утримання повнолітнього сина мають бути стягнути з нього у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на календарний місяць.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини та додаткових витрат на навчання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2016 року, і до моменту закінчення навчання у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова - 30.06.2018 року. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ? частину витрат на навчання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова, за 2 та 3 семестри навчання у розмірі 3520 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в дохід держави в розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова 27 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим у звязку з неповнотою та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; неправильним дослідженням і оцінкою доказів та неправильним визначенням відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, а також у звязку з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог ст. ст. 11, 57, 60 та п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує на те, що позивачами не надано доказів, а судом першої інстанції не встановлено за якою адресою ОСОБА_3 проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні; в оскаржуваному рішенні не доведено, що станом на 27.07.2016 року ОСОБА_3 продовжував навчатися у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова; станом на 11.01.2016 року позивач ОСОБА_3 не є дитиною, а є повнолітньою працездатною особою, тому розмір аліментів щомісяця повинен розраховуватися не від 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не менше 30 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, тобто, не менше ніж 435 грн. щомісяця; відповідач ОСОБА_1 не працює, є інвалідом ІІ групи, інших доходів, окрім пенсії, не отримує, тобто ОСОБА_1 фактично не має можливості надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу.

Також апелянт зазначає, що при визначенні аліментів на неповнолітнього сина з відповідача ОСОБА_1 суд першої інстанції повинен був взяти до уваги можливість надання утримання і другим із батьків і врахувати стан здоровя та матеріальне становище як сина, так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, позивачі не надали доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Ухвалюючи рішення про стягнення ? частини витрат на навчання сина ОСОБА_3 у навчальному закладі за 2 та 3 семестри у розмірі 3520 грн. суд першої інстанції безпідставно застосував до вказаних правовідносин норми ст. 185 СК України та п. «а» ч.1 ст. 29 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, які не підлягали застосуванню, оскільки ОСОБА_3 є повнолітньою особою, на час розгляду справи йому виповнилося 19 років, оскільки зазначені правовідносини регулюються виключно ст. 199 цього Кодексу. Відповідно до ст. 201 Сімейного Кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються лише норми ст. ст. 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу.

Крім того, оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 551,20 грн. ухвалене з порушенням норм матеріального права, оскільки судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яким встановлено, що інваліди 2 групи звільняються від сплати судового збору. Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 09.02.2016 року, термін дії якого до 31.01.2018 року, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, у звязку із чим звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 1996 року (актовий запис № 1146) ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ВЛ № 040168 від 31.08.1996 року, яке видане Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 058079 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 мешкає разом з матірю, знаходиться на її утриманні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2014 року шлюб між сторонами, зареєстрований 31 серпня 1996 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, розірвано.

ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства імені ОСОБА_5 з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року, що підтверджується довідкою №578 від 04.09.2014 року, № 331 від 20.10.2015 року.

З договору від 12.08.2014 року № ХА-14-16-49 про навчання, підготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг стосовно ОСОБА_3, вбачається, що загальна вартість освітньої послуги становить 28160 грн., вартість за навчальний рік становить 7040 грн.

Відповідно до квитанції № 12382037 від 14 серпня 2014 року, № 13245645 від 19.02.2015 року, №14324442 від 22.09.2015 ОСОБА_4 сплачено на рахунок університету по 3520,00 грн. за навчання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та частини додатковий витрат на її навчання були задоволені частково, вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 розмірі 1/4частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судовою колегією Апеляційного суду Харківської області 11 червня 2015 року ухвалено рішення, яким рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2014 року змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_3 до його повноліття аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24 вересня 2014 року та 1760 грн. додаткових витрат на навчання дитини, рішення набрало законної сили, однак на даний час не звернуто до виконання.

Згідно розрахунку старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ станом на 26.11.2015 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина в розмірі 5772,18 грн., яка не заперечується відповідачем, про що зазначено у письмових запереченнях проти позову.

Згідно виписки з історії хвороби інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України ОСОБА_1 страждає на розсіяний склероз, вторинно - прогредиєнтним типом течії, з нижнім парапапезом, мозжечково-атактичним синдромом, сфинктерними порушеннями.

Відповідач є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності ІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серія ААІ №186731, перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Жовтневому районі м. Харкова.

Згідно довідки Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів Харківській області від 19.03.2015 року ОСОБА_1 за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року даних про доходи ЦБД ДРФО немає.

З договору купівлі-продажу прав та обовязків власника (частки статутного капіталу) ПП «МОДУЛОР-СЕРВІС» від 08.06.2015 року вбачається, що відповідач як власник 100% статутного капіталу вказаного підприємства продав ОСОБА_7 частку підприємства у розмірі 100%, вийшов зі складу учасників, а ОСОБА_7 вступив на посаду директора.

Згідно довідки УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова від 19 серпня 2015 року, ОСОБА_1 отримував пенсію як інвалід другої групи з січня 2015 року по липень 2015 року у розмірі 949,00 грн., а з серпня 2015 року по листопад 2015 року - по 1074,00 грн. на місяць.

Згідно довідки УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова від 27 травня 2016 року, ОСОБА_1 отримав пенсію як інвалід другої групи з грудня 2015 року по квітень 2016 року у розмірі 1074,00 грн., а за травень 2016 року - 1130,00 грн.

Керуючись ст. ст. 184, 198, 199 Сімейного Кодексу України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», враховуючи наявність у відповідача постійного доходу пенсії та її розмір, а позивачем не обґрунтовано та не надано доказів щодо наявності у відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України інших обставин, що мають істотне значення для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції вважав, що аліменти на утримання дитини необхідно присудити у частці від заробітку (доходу) відповідача, визначивши аліменти з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2016 року, і до моменту закінчення навчання у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова по 30.06.2018 року, що відповідатиме рівню матеріального становища відповідача.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з 10.05.2015 року в звязку з їх недоведеністю.

Стосовно заявленої позивачами вимог про стягнення з відповідача разово ? частини додаткових витрат на навчання сина у ВНЗ у другому та третьому семестрах, а також майбутні платежі за решту пять семестрів, тобто 1760 грн. *5=8800 грн., а всього 12320 грн. судом було встановлено, що позивачами надано докази сплати за 1-3 семестри навчання ОСОБА_3 у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова по 3520 грн. кожен, зазначеним вище рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року в частині стягнення з відповідача 1760 грн. додаткових витрат на навчання (1/2 частина вартості освітньої послуги за 1 семестр) залишено без змін, рішення набрало законної сили. На час розгляду справи позивачами надані докази сплати за 2-3 семестри навчання ОСОБА_3, тобто 3520 грн.*2 семестри = 7040 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 185 Сімейного Кодексу України, п. «а» ч. 1 ст. 29 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про освіту», суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачів про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання, однак в межах їх фактичного понесення, тобто ? частини вартості освітньої послуги за 2-3 семестри у розмірі 3520 грн. разово.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, з таких підстав.

Ст. 180 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Згідно з ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, ст. 185 Сімейного Кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на дитину, яка відноситься до глави 15 Сімейного кодексу України «Обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання», тобто особи до досягнення нею 18-річного віку.

ОСОБА_3 став повнолітнім 10 травня 2015 року, що підтверджується матеріалами справи.

Тобто, навчаючись у 3 семестрі він вже був повнолітнім, а тому ст. 185 Сімейного Кодексу України у цей період на нього не розповсюджується.

Обовязок батьків утримувати повнолітніх дітей та його виконання визначено у главі 16 Сімейного Кодексу України.

Ст. 199 Сімейного Кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

При визначенні суми матеріальної допомоги за вказаною нормою права враховуються вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу тощо.

Тобто, ст. 199 Сімейного Кодексу України враховано всі витрати, понесені повнолітніми сином чи дочкою у звязку з навчання.

Відповідно до ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 201 Сімейного Кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Тобто, ст. 185 Сімейного Кодексу України до відносин між повнолітнім сином і батьками не застосовується.

Оскільки ОСОБА_3 досяг повноліття, то посилання в рішенні суду на стягнення аліментів у розмірі не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безпідставним і таким, що підлягає скасуванню в цій частині.

Крім того, згідно з п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп.

Як підтверджується матеріалами справи відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 серії ААІ № 186731 від 09.02.2016 року, термін дії якого до 31.01.2018 року, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (а.с. 237), у звязку із чим, згідно вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, тому рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 551,20 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення суду необхідно змінити, а саме: в частині стягнення з ОСОБА_1 ? частини витрат на навчання ОСОБА_3 за третій семестр навчання, в частині посилання на стягнення аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 551,20 грн. рішення суду скасувати.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ? частини витрат на навчання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова за третій семестр навчання в розмірі 1760 грн. - відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 27 липня 2016 року змінити, скасувавши в частині стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ? частину витрат на навчання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова за третій семестр навчання в розмірі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень, в частині посилання на стягнення аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та в частині стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ? частини витрат на навчання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова за третій семестр навчання в розмірі 1760 грн. - відмовити.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини та додаткових витрат на навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини усіх видів доходів щомісяця, починаючи з 11 січня 2016 року і до моменту закінчення навчання в Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова по 30.06.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ? частину витрат на навчання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова за другий семестр навчання в розмірі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді :