У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Свої вимоги мотивував тим, що 12 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Український Професійний банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Український Професійний банк») та позивачем було укладено кредитний договір № 484, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 151 911,00 грн., строком до 11 липня 2022 року. Також 12 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Український Професійний банк» та позивачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Оскільки станом на 23 лютого 2009 року заборгованість позивача становила 72 139,08 доларів США, відповідач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу, яку було задоволено та стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 555 470,92 грн. Зазначений вище судовий наказ від 23 березня 2009 року було закінчено фактичним його виконанням 11 вересня 2015 року, що підтверджується постановою державного виконавця служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження № 28764379. 04 лютого 2016 року, 04 квітня 2016 року та 17 травня 2016 року позивачу надійшли вимоги про погашення кредитної заборгованості у розмірі 64 833,28 доларів США. У зв'язку з чим позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 484, укладений 12 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Український Професійний банк» та позивачем, визнати недійсним Іпотечний договір, укладений 12 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Український Професійний банк» та позивачем.

До суду надійшла заява позивач про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується,зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст.152 ЦПК передбачено, що види забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункту 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що предметом спору є визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Зазначена квартира АДРЕСА_1 передана позивачем в іпотеку. Будь-яких доказів переходу права власності на зазначене майно до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний банк» позивачем не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача про те, що невжиття вищевказаного заходу забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову є лише припущеннями та не доведені в суді.

Тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Є.Арапіна