Головуючий суду 1 інстанції - Чернобривко Л.Б.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 415/560/16-ц
Провадження № 22ц/782/913/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.А.

суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 Олександровича-представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31 жовтня 2016року по цивільній справі за позовом скаргу ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини

встановила:

У лютому 2016року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді ? частки АДРЕСА_1 Після смерті матері до нотаріальної контори звернулася дочка померлої - ОСОБА_8, яка не оформила спадщину та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся її син - ОСОБА_5, відповідач по справі. Крім цього, спадщину після смерті дружини прийняв батько позивача - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після його смерті позивач ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На час смерті матері та після неї вона проживала в квартирі, у неї зберігаються ощадні книжки на ім'я матері, тому вона фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_7 Заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини не подавала. Після смерті батька дізналася про те, що він подарував 3/4часткм квартири своїй дружині ОСОБА_10, дочкою якої є ОСОБА_3 (ОСОБА_3), відповідач по справі. Оскільки спадкова справа після смерті матері знаходиться в м. Луганську, вона позбавлена можливості оформити спадщину, тому звернулася до суду з цим позовом.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 31 жовтня 2016року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, судом встановлено факт прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_11, подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і залишити позовну заяву ОСОБА_4 без задоволення.

Сторони, яких було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, заяв про відкладення розгляду справи від останніх не надійшло.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін за участю представника апелянта та представника позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з положень ст.549 ЦК України в редакції 1963року, які передбачають, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі його фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Суд зазначив, що позивач мала ощадні книжки матері з дня її смерті і оформити спадщину вона не може, тому що Цивільний кодекс 2004року не передбачає фактичного прийняття спадщини. Суд також застосував ст.4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004року, де зазначено, що до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, застосовуються положення нового цивільного кодексу, а також послався на п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008року, яким передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, зазначений висновок є помилковим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки при вирішенні справи суд першої інстанції не надав оцінки способу захисту порушеного права, який був обраний позивачем.

Вирішуючи позов, за встановлення факту порушення прав позивача, суд повинен захистити їх у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Особа вправі вимагати захисту свого права не у будь-який спосіб, а лише у той, що передбачений законом або договором, (ст..6 Конституції України, ст..2 ч.ч.1,3 ст.3, ч.1 ст.4 ЦПК України, ст..ст.15,16,20 ЦК України).

Реалізуючи право на судовий розгляд, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача. Невідповідність обраного позивачем способу захисту права способу, визначеному законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження шляхом подання заяви, а не пред'явлення позову.

Відповідно до ч.6 ст.235, ч.4 ст.256 ЦПК України, якщо під час розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що фактично ОСОБА_12 подана заява, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Але вимога ОСОБА_12 про встановлення факту, що має юридичне значення, пов'язана з її правом на спадщину після смерті матері ОСОБА_7, яку прийняли ОСОБА_5, батько позивача ОСОБА_9, який подарував ? частини спірної квартири ОСОБА_10, після смерті якої спадщину прийнала ОСОБА_3 Разом з тим, позовна заява ОСОБА_4, не містить матеріально-правової вимоги до зобов'язаної особи -відповідачів у справі. У зв'язку з чим захист прав та інтересів позивача у обраний нею спосіб є неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір стосовно спадкового майна у вигляді ?частки АДРЕСА_2

ОСОБА_4 має право на звернення до суду для захисту своїх спадкових прав, оскільки відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції розглянув заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, виходячи з того, що між сторонами є спір про право, але не звернув уваги на те, що позивач не заявила вимог стосовно вже прийнятої після смерті матері позивача - ОСОБА_7 спадщини у вигляді спірної квартири.

За вказаних вище підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому апеляційний суд наголошує, що відмова у задоволенні позову з підстав невідповідності обраного способу захисту не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини із пред'явленням матеріально-правової вимоги до відповідача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3, яка позовні вимоги не визнає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст..ст. 309,314, 316,317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_13, задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31 жовтня 2016року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: