У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є. суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод у користуванні гаражем, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року, в с т а н о в и л а: У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що їй на праві власності належить гараж АДРЕСА_1. Вона постійно мешкає у м. Макіївці, проте періодично приїжджає до м. Слов'янська. У серпні 2014 року вона виявила, що замок на дверях її гаража змінено та від сусідів стало відомо, що її гаражем користується відповідач, зберігає в ньому свої речі. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно звільнити гараж, просила суд зобов'язати останнього не перешкоджати їй в користуванні гаражем, звільнити його від належного відповідачу майна та стягнути на її користь судові витрати. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_6 у користуванні належним їй на праві власності АДРЕСА_1, Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 25 червня 1997 року, виданого Слов'янською міською радою на підставі рішення виконкому Слов'янської міської ради від 21 травня 1997 року, належить гараж АДРЕСА_1. Відповідно до довідки КП БТІ № 1265-2/0.56/01 від 27 серпня 2014 року, за даними архівної довідки № 361, право власності на гараж зареєстровано за ОСОБА_6 На підставі рішення Слов'янської міської ради від 26 листопада 2014 року за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0066 га для будівництва індивідуальних гаражів (кадастровий НОМЕР_1) за адресою: гараж АДРЕСА_1, та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29 грудня 2014 року. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2008 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_7 право власності на гараж, розміром 49,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. З технічного паспорта від 29 серпня 2008 року, виготовленого Слов'янським бюро технічної інвентаризації на гараж АДРЕСА_1, вбачається, що даний паспорт було виготовлено на замовлення відповідача без документів, загальна площа гаража складала 49,3 кв.м, за внутрішніми розмірами розмір гаража складає 42,9 кв. м. 19 серпня 2014 року позивач звернулася до відповідача з проханням щодо звільнення гаража від його речей. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користується гаражем на праві власності, яке визнано за ним на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2008 року, а тому дійшов висновку, що діями відповідача не порушено право власності позивача. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз'яснено у п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності і інших речових прав», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК). Встановивши, що відповідач право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, не зареєстрував та, врахувавши, що гараж, що належить на праві власності позивачу, та гараж, на який за рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2008 року визнано право власності відповідача, це один і той самий гараж по АДРЕСА_1, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач не набув право власності на гараж, натомість зазначив, що позивачем надано докази на підтвердження належності їй на праві власності нерухомого майна, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи апеляційним судомдопущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович О