22-ц/775/315/2016(м)
Головуючий у І інстанції Козлов Д.О.
Категорія 5 Доповідач Ткаченко Т.Б.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Песоцької Л.І., Мальцевої Є.Є.,

секретар - Брежнєв Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням, треті особи: Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, Маріупольська міська рада, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, Маріупольська міська рада, про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням, який ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2016 року залишено без розгляду.

У вересні 2015 року до суду із зустрічним позовом звернувся відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, в обґрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_1, 17 вересня 2003 року прийняв у спадщину частку домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, в тому числі житлову прибудову літ. А-1-1, якої не існувало юридично, бо вона не була прийнята у експлуатацію на той момент. Лише в 2004 році вказану житлову прибудову було прийнято в експлуатацію за пред'явленням ОСОБА_8, який є батьком ОСОБА_2, тому вона спочатку належала особисто ОСОБА_8, а після його смерті перейшла у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У подальшому ОСОБА_1 прийняв після смерті свого батька у спадок право власності на 13/50 часток спірного домоволодіння, включаючи житлову прибудову літ. А-1-1. Вважаючи, що ані ОСОБА_6, ані його син, ОСОБА_1, не мали право на прийняття у спадок спірної житлової прибудови, бо до завершення будівництва нерухомого майна та прийняття його в експлуатацію із проведенням державної реєстрації права власності таке право на це нерухоме майно не виникає, посилаючись також на те, що строк позовної давності ним було пропущено з поважних причин, просив поновити цей строк та визнати свідоцтво про право на спадщину від 17 вересня 2003 року, видане Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 та свідоцтво про право на спадщину від 10 лютого 2006 року, видане Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 в частині прийняття у спадщину житлової прибудови літ. А-1-1 недійсними.

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 доповнив позовні вимоги, та просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане Маріупольською міською радою 15 грудня 2005 року на ім'я ОСОБА_6

В обґрунтування додаткових вимог посилався на те, що за цим свідоцтвом ОСОБА_6 набув право власності на частку вказаного домоволодіння, в тому числі й на житлову прибудову літ. А-1-1 на підставі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року. Також посилався на те, що вказане свідоцтво було виданена ім'я ОСОБА_6 вже після його смерті.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними та визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовлено.

З рішенням суду не погодився представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, посилаючись в апеляційнйі скарзі на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, вирішити питання про відшкодування позивачу понесених судових витрат.

Зокрема зазначає, що судом не надано належної правової оцінки тим обставинам, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року ОСОБА_6 прийняв у спадщину, у тому числі частину житлового приміщення літ. А-1-1, площею 12,3 м.кв., одночасно встановив, що вказана прибудова була прийнята до експлуатації лише 28 квітня 2004 року, за заявою ОСОБА_8, який особисто збудував вказану прибудову, а отже до спірного свідоцтва про право на спадщину були внесені відомості про право на спадщину на майно, яке не прийнято до експлуатації та якого не існувало в природі.

Суд дійшов помилкового висновку, що за вказаним свідоцтвом ОСОБА_1 не набув права власності на житлову прибудову площею 12,3 м.кв. (літ А-1-1) домоволодіння, оскільки як зазначено у вказаному свідоцтві, ОСОБА_1 приймає у спадщину 13/50 житлового будинку з урахуванням вказаної житлової прибудови.

Судом також не надано належної правої оцінки тим обставинам, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Маріупольською міською радою 15 грудня 2005 року на ім'я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 особи, ОСОБА_6

Суд не застосував закон що підлягав застосуванню до даних правовідносин, а саме ст.ст. 25, 30 ,76, 77, 203, 215, 328, 331, 332, 376 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, та третіх осіб: ОСОБА_4, Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, Маріупольської міської ради, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про що свідчать записи в книзі телефонограм апеляційного суду за № 928, 929 (а.с.28, 29 т.2). ОСОБА_2, ОСОБА_4 та третя особа: Четверта маріупольська державна нотаріальна контора звернулись із заявами про розгляд справи без їх участі (т.1 а.с. 244, 245 ,т. 2 а.с.41).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_3, які просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовів ОСОБА_2, заперечення відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_9, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року в частині прийняття у спадщину житлової прибудови літ. А-1-1, суд дійшов висновку, що у спадок від померлої ОСОБА_7 до спадкоємців перейшов безпосередньо будинок, як об'єкт нерухомого майна, по АДРЕСА_1, до складу якого входили допоміжні споруди, які безпосередньо зазначались в описовій частині як витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, так й у зазначеному свідоцтві про право на спадщину за законом.

Станом на 1986 рік, момент будівництва спірної житлової прибудови, введення у експлуатацію або проведення реєстрації передбачалось лише щодо таких об'єктів нерухомого майна, як будинок або домоволодіння, чого не вимагалось для допоміжних споруд будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Маріупольською міською радою 15 грудня 2005 року, суд виходив з того, що оскільки на підставі рішення Орджонікідзевської районної адміністрації м. Маріуполя від 28 квітня 2004 року було вирішено питання підготовки та видачі нових правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 його співвласникам, то проведення реєстрації права власності із одночасним отриманням свідоцтва про право на нерухоме майно на ОСОБА_6 його сином, ОСОБА_1, на спірний будинок для оформлення своїх спадкових прав повністю відповідало законну.

Враховуючи правомірність проведення перерахунку часток співвласників будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Орджонікідзевської районної адміністрації міста Маріуполя від 28 квітня 2004 року внаслідок будівництва ОСОБА_8 житлової прибудови літ. А-1-1 до вказаного будинку, законність отримання ним, а також спадкоємцем іншого співвласника ОСОБА_6, свідоцтв про право на нерухоме майно, виданих їм Маріупольською міською радою, суд дійшов висновку про законність видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2006 року після смерті ОСОБА_6 його сину, ОСОБА_1

Дійшовши такого висновку, суд враховував також ті обставини, що за даним свідоцтвом від 10 лютого 2006 року та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 не набув прав власності на житлову прибудову літ. А-1-1, власниками якої є ОСОБА_2 в 2/3 частки та ОСОБА_4 в 1/3 частки.

З таким висновком не можна не погодитися, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 22 листопада 1982 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3441, та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м.Маріуполя (далі - БТІ) 29 листопада 1982 року за № 27197, належала ? частка будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11, 180, 181).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 1982 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3443, зареєстрованого в БТІ 29 листопада 1982 року за № 27197, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 належало по 1/8 частки вказаного будинку (а.с.11, 25, 26, 92).

Отже, загалом ОСОБА_7 належало 5/8 часток цього будинку.

Із зазначених вище свідоцтв вбачається, що спільна сумісна власність, в якій ОСОБА_7 мала право власності на ? частку, а також ? частка спадкового майна, право на яку за законом отримали ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, складалась із житлового будинку, житловою площею 41,6 кв.м. з надвірними будівлями: сарай, уборна, забори.

На підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради від 11 травня 1983 року № 294, враховуючи позитивний висновок управління головного архітектора і пожежної частини, ОСОБА_7 дозволено будівництво житлової прибудови з АГВ, кухнею, ванною та коридором з північного боку будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.190).

За замовленням ОСОБА_7 від 27 лютого 1986 року № 1336 та від 23 червня 1986 № 4418 про внесення поточних змін до генерального та поверхового плану будинку АДРЕСА_1 внаслідок закінчення будівництва житлової прибудови, кухні, коридору, ванної кімнати та зносом літньої кухні літ. Б, БТІ м.Маріуполя 01 квітня 1986 року складений оціночний акт на домоволодіння та 05 серпня 1986 року зареєстровані поточні зміни із виключенням до зазначених планів будинку відомостей про зведення житлової прибудови літ. А-1-1 (т.1 а.с.93, 94, 188, 189).

Відповідно до розділу 1 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (в редакції чинній на момент зведення спірної прибудови) (далі - Інструкція), реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад.

Як передбачено п.2 Інструкції об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Реєстрації, відповідно до п.4 Інструкції, підлягали всі будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. При цьому, різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна реєструвати окремо від жилого будинку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 05 серпня 1992 року, яка була чинною на час здачі спірної житлової прибудови до експлуатації, було затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення.

Пунктом 2 цієї постанови зазначено, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, визначається Урядом Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом у справах містобудування і архітектури.

Листом від 23 березня 1999 року № 12/5-126 Державного Комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» роз'яснено, що проводити оформлення свідоцтва про право власності по об'єктах, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію (які експлуатуються або не експлуатуються) тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівн6ицтвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами).

Враховуючи наведене вище, правильним є висновок суду першої інстанції, що відносно господарських будівель та споруд приватних житлових будинків зведених до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення їх в експлуатацію при оформленні права власності. Тому житлова прибудова, як відокремлений об'єкт нерухомості, не входила на той момент до об'єктів, що підлягали такій реєстрації органами БТІ, або яка повинна була прийматись в експлуатацію, оскільки до таких об'єктів відносилися в той час лише безпосередньо самі будинки.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 вересня 2003 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, реєстр № 1-1902, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, після смерті ОСОБА_7, набули право на спадщину за законом, у рівних частинах кожний, яка складається з 5/8 частин жилого будинку АДРЕСА_1, на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Тобто кожний із спадкоємців отримав у спадщину по 5/16 частин вказаного житлового будинку (а.с.37, 178, 179).

Як вбачається зі спірного Свідоцтва про право на спадщину за законом, зазначені 5/8 частин жилого будинку належали померлій на підставі Свідоцтва про право власності та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 22 листопада 1982 року по реєстру № 3441, 3443 Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою.

В зазначених свідоцтвахі вказано, що на земельній ділянці розташовано: жилий будинок, шлаконабивний, житловою площею 56,2 кв.м. літ. А-1, житлова прибудова площею 12,3 кв.м. літ. А-1-1, уборна літ. В-1, огорожа 1,2, замощення 1.

Спірна житлова прибудова літ.А-1-1 була збудована з дозволу виконавчого комітету, вона не відноситься до самовільного будівництва, а тому правомірно зазначалась в описі об'єкта нерухомості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо не застосування при ухваленні рішення положень ст.ст.328, 331, 332, 376 ЦК України, в редакції 2004 року, являються безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи і це не заперечував в апеляційному суді представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_5, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому було зазначено, що на земельній ділянці також знаходиться і житлова прибудова літ. А-1-1, ОСОБА_8 з цим погодився, його не оскаржив.

Колегія суддів вважає, що нотаріусом правильно було визначено розмір часток кожного із спадкоємців. Зазначенням в свідоцтві про право на спадщину тих обставин, що на земельній ділянці розташована спірна житлова прибудова, яка на час смерті ОСОБА_7 була збудована та внесена до генерального та поверхового план будинку, право ОСОБА_8 на частку у спадковому майні порушено не було.

У спадок від померлої ОСОБА_7 до кожного із спадкоємців перейшло безпосередньо по 5/16 частин вказаного житлового будинку, як об'єкта нерухомого майна, по АДРЕСА_1, до складу якого входили допоміжні споруди, які безпосередньо зазначались в описовій частині як витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, так й у зазначеному свідоцтві про право на спадщину за законом, а також по 1/8 частки будинку після смерті батька ОСОБА_11

Тобто, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 належало по 7/16 цього будинку (1/8 + 5/16 = 7/16).

10 листопада 2003 року на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, № реєстру 1-2424, ОСОБА_12 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв у дар 1/8 частину житлового будинку № 16/57, з відповідними до нього будівлями подвір'я, розташованого по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26,182 -183).

Як вбачається з зазначеного договору дарування на земельній ділянці розташовано: жилий будинок, шлаконабивний, жилою площею 56,2 кв.м., літ.А-1, житлова прибудова літ. А-1- 1, уборна літ. В-1, замощення 1, огорожа 1,2. З чим також погоджувався ОСОБА_8

Отримав у дар зазначену частку житлового будинку, частка ОСОБА_8 збільшилась і становила в цілому 9/16 часток (7/16 + 1/8 = 9/16).

За п.26 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (в редакції 1966 року), якщо один з власників спільного будинку з дозволу місцевого органу влади зробив прибудову або перебудову, внаслідок чого належна йому частка в загальній власності змінилась, і ніхто з співвласників цього не оспорює, орган комунального господарства, а де його немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих, за письмовою заявою співвласників і після належної перевірки, на підставі рішення виконкому про зміну часток, які належали співвласникам, і про оформлення права власності в нових розмірах, видає кожному з них замість правовстановлюючих документів, які вони мають, свідоцтво про право особистої власності на відповідну частку будинку (домоволодіння).

Як встановлено судом і це підтверджено наведеними вище матеріалами справи, житлова прибудова літ. А-1-1 до будинку по АДРЕСА_1 була побудована в період 1983 - 1986 роки, тобто під час дії «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (в редакції 1966 року).

Відповідно до положень ст.119 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Відповідно до положень п.п. 6.1., 6.2. Розділу УІ Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, із змінами та доповненнями (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, місцевого самоврядування власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, у наслідок чого змінилися належні їм частки. В такому випадку підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів відповідно до законодавства проводити БТІ.

02 лютого 2004 року ОСОБА_8 звернувся із заявою до Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради щодо прийняття до експлуатації житлової прибудови літ А-1-1 та сіней а-2-1 по АДРЕСА_1 (а.с.99).

Із заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_12 на ім'я начальника БТІ м.Маріуполя від 24липня 2003 року, які містяться в матеріалах інвентарної справи № 25180 на будинок АДРЕСА_1, вбачається, що заявники підтверджували факт того, що житлову прибудову літ А-1-1 до зазначеного будинку фактично побудував ОСОБА_8 (т.1 а.с.74).

Відповідно до висновку від 09 березня 2004 року на предмет оформлення правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 в м. Маріуполі Маріупольським БТІ було надано відповідний висновок для Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради для вирішення питання щодо прийняття до експлуатації житлової прибудови і сіней та про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за яким підтверджено, що на підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради від 11 травня 1983 року № 294, ОСОБА_8 побудував житлову прибудову літ.А-1-1 (а.с.100).

До матеріалів інвентарної справи також був наданий відповідний розрахунок ідеальних часток співвласників будинку по АДРЕСА_1 від 09 березня 2004 року, виходячи з вартості усіх споруд даного об'єкта нерухомості і часток у праві власності на нього ОСОБА_6, що становить 7/16 часток та 9/16 часток ОСОБА_8 із включенням також до частки останнього жилої прибудови А-1-1, сіней а-2 і крильця а-3, вартістю 13496 грн. (т.1 а.с.191).

Відповідно до зазначеного розрахунку ОСОБА_6 відходило у власність 13/50 часток, а ОСОБА_8 - 37/50 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідними до нього будівлями.

За актом приймання в експлуатацію, затвердженого рішенням колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 28 квітня 2004 року № 96/2, приймальною комісією було прийнято у ОСОБА_8 до експлуатації житлову прибудову літ.А-1-1, розташовану в АДРЕСА_1, яка була побудована останнім протягом 1983 - 1986 років на підставі дозволу, наданого рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради. Зазначена прибудова складається з 1 житлової кімнати площею 12,3 м2, коридорів 1-1, 1-12, камор 1-13, 1-14, кухні 1-9, санвузла 1-10, загальною площею 37,4 м2. (т.1 а.с. 40 -41, 153).

Пунктом 2 зазначеного рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 28 квітня 2004 року доручено міському бюро технічної інвентаризації оформити право приватної власності та видати правовстановлюючі документи на 37/50 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 на ОСОБА_8, та на 13/50 частки цього ж домоволодіння на ОСОБА_6 замість діючих правовстановлюючих документів.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21 травня 2004 року, виданого Маріупольською міською радою на підставі рішення колегії Орджонікідзевської районного адміністрації від 28 квітня 2004 року № 96/2 замість свідоцтва про право на спадщину від 22 листопада 1982 року, свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року, р - р 1-1902, договору дарування від 10 листопада 2003 року, р - р 1-2424, ОСОБА_8 є власником 37/50 частки будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.69,71). Відповідно до опису об'єкта, житлова площа становить 68,5 кв.м., до складу будинку входить: жилий будинок літ. А-1, житлова прибудова літ. А-1-1, уборна В-1, замощення 1, огорожа 1, 2.

Отже, ОСОБА_8, як співвласнику будинку по АДРЕСА_1 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно із включенням до його частки житлової прибудови літ.А-1-1, внаслідок чого і була збільшена його частка до 37/50, та змінилась частка іншого співвласника ОСОБА_6, яка становила 13/50 часток цього будинку (т.1 а.с.25, 136 - 138).

Належні 37/50 часток зазначеного будинку ОСОБА_8 зареєстрував 21 травня 2004 року на своє ім'я, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ЯАА № 255970 ( т.1 а.с. 69).

Згідно із свідоцтвами про право на спадщину за законом ві 21 серпня 2008 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3- 898, № 3-899, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8, який приходився їм батьком, набули право власності на частку будинку по АДРЕСА_1, до складу якого входило житловий будинок літ. А-1, житловою площею 56,2 кв.м., житлова прибудова А-1-1, жилою площею 12,3 кв.м., уборна літ. В-1, огорожа № 1-3, замощення - 1, саме ОСОБА_2 на 74/150 частки, ОСОБА_4 на 37/150 частки. Належні на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом частки в будинку ОСОБА_2 і ОСОБА_4 зареєстрували в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.72, 75, 76, 87 - 88, 139, 140).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 грудня 2005 року, виданого Маріупольською міською радою на підставі рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 28 квітня 2004 року № 96/2 замість свідоцтва про право на спадщину від 22 листопада 1982 року № 3443, свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року № 1-1902, ОСОБА_6 є власником 13/50 частки будинку по АДРЕСА_1, житловою площею 68,5 кв.м., літ.А-1,до складу якого входила житлова прибудова літ. А-1-1, уборна В-1, замощення 1, огорожа 1-3 (т.1 а.с. 25, 26, 136, 137, 184).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.135).

Отже, оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме на 13/50 часток будинку по АДРЕСА_1, та проведення реєстрацію права власності на вказану частку на ім'я ОСОБА_6, здійснено на виконання рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 28 квітня 2004 року № 96/2 на підставі звернення його сина, ОСОБА_1 з метою оформлення спадкових прав.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2006 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, № реєстру 1- 438, ОСОБА_1 набув право на спадщину після смерті ОСОБА_6 на 13/50 часток жилого будинку з усіма побудовами подвір'я, розташованого по АДРЕСА_1. Як вбачається з зазначеного свідоцтва про право на спадщину, на земельній ділянці розташовано: жилий будинок, шлаконабивний, жилою площею 68,5 кв.м., літ. А-1, житлова прибудова літ. А-1- 1, уборна літ. В-1, замощення 1, огорожа 1,3 (т.1 а.с.12).

Разом з тим, як вбачається з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, наданому ОСОБА_1 для набуття спадкових прав після смерті ОСОБА_6, в описі об'єкта нерухомості, будинку по АДРЕСА_1, зазначена спірна житлова прибудова літ.А-1-1, однак у примітках до вказаного витягу зазначено, що витяг наданий був на 7/16 часток даного будинку з усіма допоміжними спорудами до нього, окрім житлової прибудови літ. А-1-1. Вказані обставини підтвердженні також технічною характеристикою Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 30 вересня 2005 року (т.1 а.с.101, 137, 185, 186).

З огляду на викладене вище, враховуючи правомірність проведення перерахунку часток співвласників будинку АДРЕСА_1 внаслідок будівництва ОСОБА_8 житлової прибудови літ. А-1-1 до зазначеного будинку та збільшення за рахунок цього частки останнього до 37/50 часток, законність отримання ним свідоцтва про право власності, а в подальшому отримання його спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину за законом, колегія суддів не вбачає порушення прав ОСОБА_2, в частині включення у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_6 і у свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я ОСОБА_1 спірної житлової прибудови літ. А-1-1.

Зазначена прибудова входить в опис об'єкта, розташованого по АДРЕСА_1, однак як до частки, яка належала ОСОБА_6, так і частки, що належить позивачу за основним позовом ОСОБА_1, спірна прибудова не включена.

Отже, хоча оформлення та видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_6, яке складається з 13/50 часток вказаного житлового будинку, з відповідними до нього будівлями, проведено після його смерті, а саме після припинення його цивільної правоздатності, але цим також не порушуються права позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 За таких обставин підстав для захисту прав ОСОБА_2, шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 15 грудня 2005 року Маріупольською міською радою на ім'я ОСОБА_6 не вбачається.

Будинок по АДРЕСА_1 з належними до нього будівлями належав ОСОБА_6, ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності, а в подальшому також перейшов на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_4, тому спірна нежитлова прибудова літ.А-1-1 правомірно було включена до опису об'єкта нерухомості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_13 та його представником ОСОБА_5 не надано.

Підстав для скасування рішення суду і задоволення позовних вимог ОСОБА_2 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.І.Песоцька

Є.Є.Мальцева