Справа № 517/481/16-ц н/п2/517/309/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2016 року смт.Захарівка Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого-судді Гончар І.В.
при секретарі Заболотній Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ " Лізингова компанія"ВашАвто" про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, суд -
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів та визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що 26.07.2016 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" в особі представника ОСОБА_2, був укладений договір фінансового лізингу №004984, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу позивачу в користування автомобіль марки ЗАЗ VIDA, вартістю 257 200 гривень. Того ж дня він оплатив 10% вартості транспортного засобу, що становило 25 725 грн. З метою використання товара, а саме автомобіля марки ЗАЗ VIDA, що є Преметом Договору лізингу № 004984 від 26.07.2016 року належним чином, згідно призначення, виникла необхідність звернутия із вказаним запитом до ТОВ " ВашАвто" про надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кількісні та якісні характеристики, а також про виробника вказаного транспорту. 14 вересня 2016 року позивачем було надіслано заяву про надання належної інформації, але відповіді він не отримав. Вважає, що спірний договір не відповідає діючому законодавству, так як він не має можливості використовувати товар за призначенням, продавець не виконав свого обов'язку щодо надання інформації стосовно продукції, тому просить суд задоволити позовні вимоги,визнання недійсним договор фінансового лізингу та стягнути кошти та судові витрати по справі. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, але надали суду заяву в якій просила справу розглянути без їх участі за наявними у матеріалах справи доказами. Позовні вимоги підтримють в повному обсязі, згодні на заочний розгляд справи в разі відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток. Суд вважає, що відповідач не зявився до суду без поважних причин, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача та його представника, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 26.07.2016 року між позивачем та ТОВ " Лізингова компанія"ВашАвто" був укладений договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у його користування автомобіль ЗАЗ VIDA, а він зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені даним договором платежі. В п.1.2 договору зазначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі, розмір авансового платежу зазначається у даному Договорі та у додатку №1 даного договору, який є його невідємною частиною. Відповідно до п.1.7 Договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених в п.9.6 ст. 9 . В розділі «Визначення термінів» Договору зазначено, що адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Згідно Додатку №1 до Договору, адміністративний платіж складає 10% від вартості предмету лізингу та підлягає сплаті у розмірі 25 725 гривень. Відповідно до п.8.5 Договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку №3 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем згідно вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця. В п 9.7 Договору зазначено, що кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному Договору у такому порядку: - Адміністративний платіж; - Авансовий платіж; - Комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4, ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6 ст.9 Договору. На виконання умов договору фінансового лізингу ОСОБА_1 було сплачено на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» адміністративний платіж в розмірі 25 725 грн., що підтверджується копією відповіді ТОВ«Лізингова компанія «ВАШ АВТО» від 18.08.2016 року. Відповідно до ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи та має ліцензію на здійснення лізингових послуг. Частино 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, Лізингові платежі можуть включати:а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з укладенням самого договору фінансового лізингу. Відповідно до п.п. 2 п.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У п.12.1.договору зазначено, що лізингодавець який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж за договором в такому випадку поверненню не підлягає. Дана норма обмежує права споживача передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів»; «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, зокрема вони не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін договору, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обовязків сторін договору, а тому на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Пункти 4 ч.5 ст.11;ч.ч.1-2, п. 3 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачем умови, які є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно п.14 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Враховуючи положення п.п.2 п.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» , у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: договір може бути визнаним недійсним у цілому. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист споживачів» №5 від 12.04.1996 року, умови договору, що обмежують права споживача порівнянно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Крім того, споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Так, позивачем було направлено заяву з проханням повідомити наступну інформацію про предмет договору фінансового лізингу, а саме про кількісні і якісні характеристики автомобіля ЗАЗ VIDА. Відповіді так і не надійшло. Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу відповідач завуалював призначення адміністративного платежу в розмірі 25 725 гривень під вигляд платежу за договором, який за умовами договору не повертається в жодному випадку та є платою за укладення самого договору. Враховуючи наведене, договір фінансового лізингу №004984 від 26.07.2016 року по своїй природі порушує вимоги ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ЗУ «про захист прав споживачів», а тому є несправедливим, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави . Керуючись ст.ст.204, 216, 806 ЦК України, ст.ст. 6,16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст.1,4,15,18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 60,88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
СУДДЯ: