Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.
при секретарі - Гудковій Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» про стягнення середнього заробітку, -
27.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» ( далі - Завод) про стягнення середнього заробітку.
В судове засідання позивачка надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, свого представника до суду не направив.
Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду.
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Позивачка працювала у ДП «Суднобудівний завод ім. 61 комунара» на посаді начальника бюро обліку виробництва, запасів та основних засобів.
Наказом №147 від 03.12.2015 року, позивачку було звільнено з роботи 04 грудня 2015 року за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.
В той же час, на теперішній час вказана заборгованість перед позивачкою не погашена, у звязку з чим позивачка просить стягнути середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку з липня 2016 року по жовтень 2016 року у розмірі 29 378,64 грн.
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 05 вересня 2016 року стягнуто з ДП «СЗ ім. 61 Комунара» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 50 077,23 грн.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При цьому, згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Така правова позиція висловлена за результатами розгляду цивільної справи № 6-144ц13 у постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року, і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

В роз'ясненнях, що містяться в п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за № 13, а також відповідно до правової позиції, викладеної за результатами розгляду цивільної справи № 6-60цс13 від 03 липня 2013 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, за загальним правилом вина роботодавця презюмується, якщо він не доведе протилежного.

Враховуючи той факт, що жодних доказів того, що непроведення розрахунку сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу Заводу, зважаючи на доведеність факту непроведення з позивачем розрахунку у день звільнення, суд приходить до висновку, що у даному випадку позивачка має право на отримання компенсації за затримку розрахунку за заробітною платою.

Згідно з п. 21 зазначеної вище Постанови Пленуму при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обовязковою для судів України.

Відповідно до Довідки №58 від 28.04.2016 року ДП «СЗ ім. 61 Комунара», середньомісячний заробіток ОСОБА_1 складає 7344 грн. 66 коп., а середньогодинний тариф встановлено у розмірі 43 грн. 98 коп.

Враховуючи усе вищевикладене, керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з липня 2016 року по жовтень 2016 року включно у сумі 29 378 грн. 64 коп.

За такого, вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» про стягнення середнього заробітку - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 29 378 грн. 64 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО