Справа № 502/1916/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Кітреску О.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до

Кілійської міської ради Одеської області

про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Кілійської міської ради Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, в якому обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначив, що 20 вересня 2009 року померла її мати ОСОБА_3, яка на день смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за відповідною адресою, який належав померлій ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які спільно його збудували, але не отримали правовстановлюючих документів. Як зазначає представник позивача, ОСОБА_4 помер 01.11.2007 року. Після його смерті фактично успадкувала спадщину його дружина ОСОБА_3, оскільки проживала з відповідним спадкодавцем на момент відкриття спадщини і від спадщини не відмовилась. Таким чином вона стала володіти всім будинком, але спадщину належним чином не оформила. Після її смерті на протязі 6-місячного строку до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Позивач ваважає, що вона прийняла спадщину фактично, оскільки до часу смерті матері проживала разом з нею, надавала їй допомогу та піклувалась про неї за декілька тижнів до ї смерті, а після смерті організувала проведення похорону та забезпечувала проведення релігійних обрядів після смерті матері. Свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса позивач не може отримати, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок, в звязку з чим їй нотаріусом рекомендовано звернутись до суду. Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом згідно положень ст. 1261 ЦК України, її представник просив суд:

1.Встановити факт належності житлового будинку, розташованого в м. Кілія Кілійського району, Одеської області, вул. 8-го Березня, 18, - ОСОБА_3, яка померла 20.09.209 року.

2.Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, розташований в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. 8-го Березня, 18, який складається з: літ. А житловий будинок, літ. Б літня кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Д убиральня, № 1-4, І надвірні споруди, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 20.09.2009 року.

Після відкриття провадження у справі представником позивача ОСОБА_1 23.09.2016 року за вх. № 8705/16 була надана заява, відповідно до якої він просив суд розглянути справу та задовольнити позов без його присутності та присутності позивача ОСОБА_2

Представник відповідача Кілійської міської ради Одеської області в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання та подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, розгляд справи проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши надані сторонами докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

З паспорту позивача серії КМ 166610, виданого 1 серпня 2003 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області вбачається, що місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 15 квітня 1989 року /а.с.4-5/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 110033, виданого 01 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_4 помер 01.11.2007 року в місті Кілія Кілійського району Одеської області, про що складено актовий запис за № 323 /а.с. 6/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 201418, виданого 22 вересня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_3 померла 20 вересня 2009 року, про що складено актовий запис за № 259 /а.с. 7/.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії VІІ-УР № 295391, виданого 29 вересня 1979 року Кілійським РайЗАГС Одеської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, дружині присвоєне прізвище «Герладжиу», про що складено актовий запис за № 17 а.с. 8/.

Згідно свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1158242, виданого 28 лютого 1962 року Кілійським райбюро ЗАГС, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, записано ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про що складено актовий запис за № 71 /а.с. 9/.

Згідно технічного паспорту та довідки № 323 від 08.07.2016 року, складених КП КРР «Районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок по вул. 8-го Березня в м. Кілія Кілійського району Одеської області,1957 року побудови, в цілому складається з: житлового будинку літ. А; літньої кухні літ. Б; сараю літ. В; сараю літ Г; убиральні літ. Д; надвірних споруд № 1-4, І /а.с. 10-12, 15/.

Як вбачається з Інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_7 від 26.08.2016 р. № 403/01-16 за зверненням щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8, померлої 20 вересня 2009 року, ОСОБА_2 повідомлено про те, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності вказаних документів питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку /а.с 13/.

Відповідно до Рішення від 16.12.1956 року № 514, виконкомом Кілійської міської Радим депутатів трудящих ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було відведено для будівництва житлового будинку земельну ділянку по вул. 8-го Березня, 6-а, площею 400 кв.м. /а.с. 16/.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 5 березня 1957 року відділом комунального господарства виконкому міської Ради депутатів трудящих було дозволено проведення будівництва житлового будинку та у звязку з цим підписано Договір про надання в безстрокове користування ділянки для будівництва житлового будинку /а.с. 17-20/.

Після завершення будівництва 8 лютого 1977 року було складено Акт про завершення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння по вул. 8-го Березня, 18, в м. Кілія/ а.с. 21/.

Як вбачається з акту, складеного 30.08.2016 року депутатом Кілійської міської ради Одеської області, - ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті (20.09.2009) року в м. Кілія по вул. 8-го Березня, 18. На момент смерті ОСОБА_3 за вказаною адресою був зареєстрований тільки ОСОБА_4, який помер 01.11.2007 року. До дня смерті ОСОБА_3 з нею спільно проживала та доглядала за нею донька ОСОБА_2, т.я. ОСОБА_9 перед смертю хворіла та потребувала стороннього догляду, що підтверджується поясненнями сусідів /а.с. 22/.

Як зазначено в листі Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 13.09.2016 року № 1592/01-16:

-після померлого 01 листопада 2007 року ОСОБА_4 будь-які заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися;

-після померлої 20 вересня 2009 року ОСОБА_3 будь-які заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Як зазначено в ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому як вказано в ч. 3 даної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1957 році.

У вказаний час набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Крім цього, як зазначено в п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 р., - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Отже, положення ЦК України щодо виникнення права власності на відповідний будинок лише після державної реєстрації, на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності спадкодавцеві ОСОБА_3 спірного житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, оскільки вона є його співвласником та успадкувала іншу його частину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України, який прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.п. 3.2. п. 3 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, є її донька позивач ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Судом також встановлено, що в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, в звязку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1261 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Кілійської міської ради Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку, розташованого в м. Кілія Кілійського району, Одеської області, вул. 8-го Березня, 18, - ОСОБА_3, яка померла 20.09.2009 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, розташований в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. 8-го Березня, 18, який складається з: літ. А житловий будинок, літ. Б літня кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Д убиральня, № 1-4, І надвірні споруди, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 20.09.2009 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_10