Провадження № 2/234/719/16
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Лутай А.М.,

при секретарі Пагуліч Д.Г.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Краматорська Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення депозиту та процентів), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 22.07.2015р звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 28 вересня 2009 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (далі Банк), відповідачем у справі, був укладений Договір №SAMDN5386 (вклад «Депозит-VIP»), який підписаний ним та Головою Правління цього банку ОСОБА_4 Зазначає, що відповідно до вказаного Договору він поклав на депозитний рахунок гроші в сумі 55000грн. на строк 12 місяців, тобто з 28.09.2009р по 28.09.2010р включно під 22,5% річних з нарахуванням відсотків щомісячно. Одночасно з підписанням вказаного Договору сторонами було підписано Угоду про використання аналогу власноручного підпису на договорах та угодах, згідно якої при укладанні договорів та додаткових угод до них можливе використання факсимільного відтиску печатки банку та підпису Голови Правління банку ОСОБА_4 Відповідно до п.7 Договору №SAMDN5386 від 28.09.2009р його дію було продовжено ще на один рік, при цьому відповідач обовязки з нарахування відсотків виконував в повному обсязі і своєчасно.

Свої вимоги мотивує тим, що 29.09.2011р співробітником відповідача ОСОБА_5 було оформлено заяву №SAMDN0852, згідно до якої йому оформлено депозитний вклад у сумі 150 000,68грн. на строк 60 місяців, тобто до 29.09.2016р під 15% річних з нарахуванням відсотків щомісячно, відкрито особистий рахунок 7005 та видано картку №970494. Вказує, що до лютого 2014р включно на його картку відповідачем щомісячно нараховувалися відсотки, а в березні 2014р банківська картка № 970494 відповідачем була заблокована і відсотки взагалі не нараховувалися. На неодноразові звернення до відповідача, а саме на гарячу лінію та у відділення банку, розташованого в м.Краматорську, його запевняли, що його картку найближчим часом буде розблоковано та на неї будуть нараховані відсотки. У звязку з тим, що станом на 24.03.2015р відповідач так й не розблокував картку, що унеможливлювало користуватися нею та грошима, зазначає, що він звернувся до відповідача з вимогою розірвати депозитний договір, направити на паперовому носії виписку до депозитного рахунку, повернути вклад та виплатити відсотки за весь період затримки. Однак, станом на 17.07.2015р відповідач так і не повідомив про отримання вкладу та відсотків за Договором та не направив виписку по депозитному рахунку. Вважає, що в діях відповідача вбачається порушення його права, як споживача щодо неповернення депозиту, на підставі чого просив стягнути з відповідача на свою користь суму внеску у розмірі 150 000,68грн., 15% річних за період з 30.03.2014р по 17.07.2015р включно у розмірі 29280,95грн. Також, з посиланням на ст.611 ЦК України, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50 000грн, пояснюючі, що діями останнього йому спричинені страждання, які виразилося в тому, що він був позбавлений можливості використати свої гроші на свій розсуд для лікування тощо. У звязку з цією обставиною в його сімї вчинялися сварки, які приводили його до перенапруження.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача суму внеску у розмірі 150 000,68грн, 15% річних за період з 30.03.2014р по 23.05.2016р. включно у розмірі 48937,72грн., а також моральну шкоду в сумі 50 000грн.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_3 з тих підстав, що позивач не довів належним чином факту укладання договорів банківського вкладу між сторонами, факту внесення заявлених грошових коштів на рахунки за договорами. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не було надано оригіналу договору банківського вкладу №SAMDN0852 від 29.09.2011 року або навіть його копії. Позивач надав лише копію заяви на оформлення вкладу, яка по своїй суті ним не є, так як на ній відсутні обовязкові реквізити договору, а саме печатка юридичної особи, як це передбачено ст.207 ЦК України. Також не надано позивачем оригіналу договору №SAMDN5386 від 28.09.2009р. та оригіналу (копії) належним чином оформленої квитанції про внесення грошових коштів. Представник відповідача також зазначив, що позивачем не було надано жодного доказу наявності залишку грошових коштів на банківських рахунках на момент його звернення до суду , а саме на 17.07.2015 рік. Крім того, представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що Банк позбавлений доступу до документів Кримської філії у звязку з припиненням діяльності окремих структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Республіки Крим, конфіскацією окупаційною владою в травні 2014 року частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». За рахунок майна Банку Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників», поза волею Банка, вкладникам Кримського РУ проводяться компенсаційні виплати за договорами депозитному вкладу, що на думку представника відповідача є покладенням на Банк подвійної відповідальності за одним тим самим договором. Щодо вимого позивача про стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що позивачем ОСОБА_3 не було надано суду жодних доказів на підтвердження його страждань та неможливості нормального існування його сімї , причинного звязку між діями Банка і переживаннями позивача. Також, представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3, зазначив, що в позовній заяві позивач вказує, що неодноразово з березня 2015 року він звертався до відповідача із вимогами про розірвання договору банківського вкладу, але розрахунок відсотків за цим договором надає за повною відсотковою ставкою на день чергового судового засідання по справі, що суперечить вимогам чинного законодавства, відповідно до якого, у разі дострокового розірвання договору банківського вкладу починає діяти відсоткова ставка «на вимогу».

За таких обставин, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 28 вересня 2009 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Ялтинського відділення Кримського регіонального управління був укладений Договір №SAMDN5386 (вклад «Депозит-VIP»), згідно до якого Банк прийняв грошові кошти від вкладника в сумі 55 000грн. на строк 12 місяців, тобто з 28.09.2009р по 28.09.2010р включно під 22,5% річних з нарахуванням відсотків щомісячно.

Позивач виконав умови Договору, а саме передав відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в національній валюті у сумі 55 000грн.

Відповідно до п.7 Договору № SAMDN5386 від 28.09.2009р його дію було продовжено ще на один рік.

28 вересня 2009 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» підписано Угоду про використання аналогу власноручного підпису на договорах та угодах. Згідно п.2 даної Угоди сторони дали свою згоду, що факсимільний відтиск печатки банку та підпис Голови Правління банку ОСОБА_4 є аналогом власноручного підпису останнього. У звязку з чим, договори, угоди, які утримують факсимільний відтиск печатки банку, мають силу Договору.

Згідно до Заяви № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року, ОСОБА_3 оформив в ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Ялтинського відділення Кримського регіонального управління депозитний вклад «Стандарт» в сумі 150 000,68грн на строк 60 місяців, тобто до 29.09.2016р під 15% річних з нарахуванням відсотків щомісячно. ОСОБА_3 відкрито особистий рахунок 7005.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, відповідно до змісту ст.ст.526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Як вбачається з довідки від 25.08.2015 року, наданої Краматорською філією ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачу ОСОБА_3 до березня 2014 року нараховувалися відсотки по договору банківського вкладу № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року на особистий рахунок 7005.

24 березня 2015 року позивач ОСОБА_3, відповідно до умов Договору, звернувся до Банку щодо розірвання депозитного Договору № SAMDN0852 від 29.09.2011р, направлення на його адресу виписки по депозитного рахунку та повернення йому вкладу за вказаним Договором, у звязку з невиконанням банком умов Договору.

17 квітня 2015 року позивач повторно звертався до відповідача щодо направлення на його адресу виписки по депозитного рахунку та повернення йому вкладу за Договором №SAMDN0852 від 29.09.2011р.

Судом встановлено, що на підставі заяв ОСОБА_3 про розірвання вищевказаного Договору та про повернення йому вкладу, відповідач, з посиланням на політичні події в країні та виниклі труднощі, обіцяв врегулювати ситуацію та вирішити юридичні питання.

Таким чином, на вимогу позивача договор банківського вкладу не був розірваний та кошти йому не повернуто.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає встановленим, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» порушив взяте на себе за договором грошове зобовязання, дії відповідача щодо обмеження права ОСОБА_3 на розпорядження його грошовими коштами є протиправними.

Посилання представника відповідача на наявність сумнівів щодо факту правовідносин сторін з договору банківського вкладу, суд не приймає до уваги під час ухвалення рішення, оскільки воно ґрунтується виключно на припущеннях, а наявні в матеріалах справи копії Заяви № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року та довідки від 25.08.2015 року, наданої Краматорською філією ПАТ КБ «ПриватБанк» (оригінали досліджені судом) підтверджують факт наявності між сторонами договірних відносин.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, жодних доказів того, що між ним та позивачем не укладався договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цим договором та не надходили кошти, відповідач суду не надав.

На звернення позивача від 24 березня та 17 квітня 2015 року щодо повернення коштів за депозитним договором, відповідач надав відповідь від 07.04.2015 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-20150401/4242, та від 26.04.2015 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-20150422/3065, зі змісту яких вбачається, що існування договірних відносин з позивачем відповідач не заперечув.

Є також безпідставними посилання відповідача на відсутність можливості повернути вклад в зв'язку з окупацією АР Крим та припиненням діяльності філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частини 1 ст. 3 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Проте відповідно до статті 1 цього Закону тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Дійсно, правлінням Національного банку України 6 травня 2014 року було прийнято постанову № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - постанова). Відповідно до п. 5 постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до статті 2 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Відповідно до частини 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця.

Як вбачається з Заяви № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року вклад «СТАНДАРТ», договір банківського вкладу укладений саме від імені юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходженням якої є м.Дніпро (Дніпропетровськ), що не є окупованою територією.

Згідно статті 58 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Отже, згідно з чинним законодавством, що регулює даний вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Ялтинська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

Також, не можуть бути підставою для відмови в позові факти виплати АНО "Фонд захисту вкладників" іншим вкладникам ПАТ КБ "Приватбанк" за договорами, укладеними на території АРК та м. Севастополя за рахунок вилученого майна банку, оскільки відповідно до статей 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів про те, що на АНО «ФЗВ» у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, покладено виконання зобовязань ПАТ КБ «ПриватБанк» та за рахунок його майна зазначена організація виплатила позивачу належні за депозитним договором кошти.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що оскільки договір банківського вкладу укладений з юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк» то відповідно саме юридична особа ПАТ КБ «ПриватБанк» несе зобовязання по договору банківського вкладу і саме з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 сума вкладу та нараховані на дану суму проценти.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_3 суму банківського вкладу згідно Договору №SAMDN0852 (вклад «Стандарт»») від 29.09.2011р в розмірі 150 000,68грн.

Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування коштами вкладу з наступних підстав.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В розумінні ст.536 ЦК України проценти розглядаються як плата за борг, а не відповідальність.

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

На підставі вищезазначеного, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування коштами вкладу в межах заявлених позивачем вимог, а саме за період з 30 березня 2014 року по 23 травня 2016 року у розмірі 48937,72грн = (150 000,68грн. (сума боргу) х 15% (проценти за користування коштами вкладу) : 360 (кількість днів у році) х 783 (кількість днів прострочення зобовязання): 100 (перевід процентів)).

Суд під час ухвалення рішення не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що після розірвання договору банківського вкладу починає діяти відсоткова ставка «на вимогу», оскільки як зазначалося вище строк дії договору встановлений до 29.09.2016 року, відомості про дострокове розірвання цього договору в матеріалах справи відсутні.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь 50 000грн. на відшкодування моральної шкоди посилаючись на п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди, а також на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених нормами ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ні умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу, ні нормами параграфу 3 гл.71 ЦК, якими регулюються спірні правовідносини, ні ст.625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, такий вид цивільної відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, не передбачений.

Крім того, пунктом 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що право на відшкодування майнової та моральної шкоди мають лише споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Враховуючи встановлені в справі обставини, відсутні підстави для застосування цієї норми до спірних правовідносин.

Також, у відповідності із ст.88 ч.3 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1989, 38грн.

Керуючись Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.509, 526, 536, 610, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 76, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення депозиту та процентів) задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299) на користь:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м.Няндома Архангельської області, ІПН № НОМЕР_1, суму банківського вкладу згідно Договору №SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року в розмірі 150 000,68грн, проценти за користування коштами вкладу за період з 30 березня 2014 року по 23 травня 2016 року включно в сумі 48937,72грн, а всього в сумі 198938,40грн. (сто девяносто вісім тисяч девятсот тридцять вісім гривень, 40коп.)

- держави (отримувач: Краматор. УК (м.Краматорськ) 22030001; ККД 22030001; назва ККД - судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); рахунковий рахунок №0059; МФО 834016; ЄДРПОУ (суду) 02895656; ЄДРПОУ (банку) 37944338; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Донецькій області) судовий збір в сумі 1989,38грн (одна тисяча девятсот вісімдесят девять гривень, 38коп).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Вступна і резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 07.09.2016 року. Повний текст рішення виготовлений 12.09.2016 року.

Суддя: А.М.Лутай