Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Гвоздика П.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - відділ реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції, про витребування майна від добросовісного набувача, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Соломоненко ЛарисаВасилівна, про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна від добросовісного набувача, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування.

Позивачі посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати - ОСОБА_8 За життя вона згідно з договором дарування від 21 березня 2007 року подарувала своєму чоловіку - ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1.

16 березня 2012 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування відчужив спірний будинок ОСОБА_5

Судовим рішенням було визнано недійсним договір дарування від 21 березня 2007 року, за яким їх мати - ОСОБА_8 подарувала вищевказаний будинок своєму чоловікові - ОСОБА_6 У зв'язку із чим ОСОБА_5 повинна повернути спірний будинок його власникам.

Спадкоємцями ОСОБА_8 є її чоловік - ОСОБА_6 та її доньки. Тому, кожен спадкоємець має право на 1/3 частини спадкового майна. Проте, свідоцтво про право на спадщину спадкоємці отримати не можуть, оскільки власність на вищевказаний будинок зареєстрована за ОСОБА_5

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що він, як чоловік померлої ОСОБА_8, є спадкоємцем першої черги та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживав разом із нею. За життя його дружина заповіту не залишила. На час відкриття спадщини у спірному будинку була зареєстрована донька померлої - ОСОБА_3 Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2008 року опікуном ОСОБА_8 було призначено ОСОБА_3, однак остання ухилялась від обов'язків по догляду за матір'ю. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 18 квітня 2012 року подано заяву про прийняття спадщини після смерті їх матері, однак, на думку позивача, зазначена заява є недійсною, оскільки не відповідає вимогам закону.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Визнано недійсною заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про прийняття спадщини від 18 квітня 2012 року. Усунуто ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування по 1/3 частини будинку АДРЕСА_1. У решті позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2015 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

У решті вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 21 березня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, за яким останньому передано будинок АДРЕСА_1, а на підставі договору дарування від 16 березня 2012 року ОСОБА_6 передав вищевказаний будинок ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2013 року (яке набрало законної сили) визнано недійсним договір дарування спірного будинку, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

За життя ОСОБА_8 заповіту не складено.

Спадкоємцями за законом першої черги є її чоловік - ОСОБА_6 та її доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстровані за місцем проживання спадкодавця, а ОСОБА_4 - за іншою адресою.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 18 квітня 2012 року, тобто з пропуском установленого законом строку, подали заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_3 також подала до нотаріальної контори згоду на прийняття спадщини ОСОБА_4

За рішенням суду ОСОБА_3 була призначена опікуном недієздатної ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку, а ОСОБА_3 належним чином не виконувала обов'язків опікуна недієздатної ОСОБА_8, тому на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України її усунено від права на спадкування за законом. У зв'язку з чим відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на спадкове майно, та відповідно витребування його із чужого володіння.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і відмовляючи у зустрічному позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину та подала заяву про її прийняття, доказів невиконання ОСОБА_3 обов'язків опікуна ОСОБА_6 суду не надано. ОСОБА_4 пропустила установлений законом строк на прийняття спадщини, а заяву про надання згоди на прийняття ОСОБА_9 спадщини подала лише ОСОБА_3, а ОСОБА_6 такої згоди не надавав. Суд дійшов висновку про те, що спадкоємцями померлої ОСОБА_8 є ОСОБА_3 та ОСОБА_6, частки яких при поділі спадкового майна - будинку АДРЕСА_1, складають по Ѕ частини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 на підставі ст. 1261 ЦК України є чоловік померлої - ОСОБА_6, доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено апеляційним судом, на час відкриття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 - за іншою адресою.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Згідно із ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після спливу строку для прийняття спадщини, а з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до суду не зверталася. Письмову згоду на прийняття спадщини ОСОБА_4, яка пропустила встановлений законом строк, до нотаріальної контори подала спадкоємець ОСОБА_3, спадкоємець ОСОБА_6 такої заяви не подавав.

Оскільки спадщина прийнята ОСОБА_6 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а ч. 2 ст. 1272 ЦК України передбачена згода всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк на подачу заяви, тому не можна вважати ОСОБА_4 такою, що прийняла спадщину.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_6 про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини від 18 квітня 2012 року, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину і вправі подавати заяви щодо спадкового майна, подача зазначеної заяви не порушує прав ОСОБА_6, оскільки не породжує будь-яких наслідків та не має правового значення для вирішення справи.

За положеннями ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_6 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_6 не було надано належних доказів щодо невиконання ОСОБА_3 обов'язків опікуна ОСОБА_8

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що спадкоємцями померлої ОСОБА_8 є: ОСОБА_3 та ОСОБА_6, частки яких при поділі спадкового майна - будинку АДРЕСА_1, складають по Ѕ частини.

За положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відмовляючи у задоволенні вимог про витребування майна від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що вимоги про визнання права власності, заявлені ОСОБА_3, внаслідок чого право власності ОСОБА_5 на Ѕ частки нерухомості не спростовується, а тому за позовом про витребування майна вирішити спір без виділу частки з нерухомості є неможливим.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: П.О. Гвоздик

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана