Справа № 755/2514/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пелех Зоряни Богданівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання окремих пунктів договору фінансового лізингу недійсними, визнання зобов'язання лізингоодержувача по договору фінансового лізингу виконаним, визнання права власності на об'єкт лізингу та стягнення зайво сплачених коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 12.07.2012 року вона уклала з відповідачем договір про фінансовий лізинг № 00005420, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність від продавця у відповідності до встановлених нею (позивачем) специфікацій та умов, передбачених у цьому договорі, та передати предмет лізингу їй (позивачу) у користування на строк та умовах, визначених цим договором. Згідно умов договору об'єктом лізингу є транспортний засіб Audi A7 Sportback 2.8 FSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1. Також були погоджені наступні умови лізингу: вартість транспортного засобу становить еквівалент 70 324 доларів США; авансовий платіж - еквівалент 17 581 доларів США; обсяг фінансування - еквівалент 52 743 доларів США; лізинговий платіж - еквівалент 1 499 доларів США; адміністративний платіж - еквівалент 1 054 доларів США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу - 60 місяців, а також те, що всі зобов'язання лізингоодержувача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені в гривнях у Акті-прийому передачі. Так, згідно Акту прийому-передачі від 23.07.2012 року відповідач передав їй (позивачу) визначений транспортний засіб, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_2, вартість якого 569 976,02 грн., про що вказано в даному акті. В ньому зазначено і те, що авансовий платіж становить 142 494,01 грн., обсяг фінансування - 427 482,02 грн., щомісячний платіж - 12 156,69 грн., адміністративний платіж - 8 549,64 грн. Враховуючи укладені між ними (сторонами) документи та вимоги законодавства, вважає, що спірним договором про фінансовий лізинг грошове зобов'язання лізингоодержувача виражене в гривні, і отже повинно розраховуватися та виконуватися в гривні. Об'єкт лізингу був придбаний за національну валюту України - гривню. Враховуючи вимоги ЦК України, Закону України "Про фінансовий лізинг", вважає, що є всі законні підстави визнати абзац третій в розділі "Умови лізингу", пункти 6.3, 8.2.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів по договору про фінансовий лізинг № 00005420 від 12.07.2012 року - недійсними. Здійснені нею суми виплат відповідачу в гривні свідчать про те, що 21.01.2015 року вона (позивач) в повному обсязі виконала всі зобов'язання за вказаним договором, зокрема й по здійсненню розрахунків, сплатила 673 646,74 грн. на користь відповідача. Враховуючи сплачену нею суму та те, що вартість об'єкта лізингу становить 569 976,02 грн., слідує, що є різниця 103 670,72 грн., які вона вважає є такими, що зайво сплачені. У зв'язку з небажанням відповідача вирішити зазначені питання в позасудовому порядку, звернулася до суду з даним позовом та просила суд визнати абзац третій в розділі "Умови лізингу" Договору про фінансовий лізинг № 00005420 від 12.07.2012 року, укладеного між нею та відповідачем, та пункти 6.3, 8.2.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) - недійсними; визнати її зобов'язання по договору виконаними, визнати право власності на транспортний засіб, стягнути з відповідача на її користь зайво сплачені кошти в сумі 103 670,72 грн. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити та врахувати надані ними пояснення, обгрунтування.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні та врахувати надані ними пояснення, письмові заперечення. Зазначили, що позовні вимоги необгрунтовані, безпідставні та не відповідають фактичним обставинам справи. На даний час умови договору позивачем не виконані, умови договору були погоджені з позивачем, договір підписаний позивачем та перші роки виконувався у відповідності до умов договору.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що 12.07.2012 року сторонами було укладено та підписано Договір про фінансовий лізинг № 00005420, яким визначено об'єкт лізингу - транспортний засіб Audi A7 Sportback 2.8 FSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1. В даному договорі зазначені умови лізингу: вартість транспортного засобу становить еквівалент 70 324 доларів США; авансовий платіж - еквівалент 17 581 доларів США; обсяг фінансування - еквівалент 52 743 доларів США; лізинговий платіж - еквівалент 1 499 доларів США; адміністративний платіж - еквівалент 1 054 доларів США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу - 60 місяців. Крім цього, в указаному договорі - абзац третій, зазначено наступне: "усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу". Своїм підписом на даному договорі лізингоодержувач підтверджує (позивач), що він ознайомився та зрозумів усі умови цього договору про фінансовий лізинг, Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також погоджується, що всі вищезазначені документи є невід'ємними частинами Договору про фінансовий лізинг та мають обов'язкову силу по відношенню до лізингоодержувача. Всі вказані документи містять підпис позивача на кожному аркуші. Згідно Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, підписаного позивачем, останній платіж визначено датою - 15.06.2017 року.

Пункт 6.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, який є невід'ємною частиною Договору про фінансовий лізинг, містить в собі порядок нарахування, сплати лізингових платежів, а саме, що лізингові платежі, усі інші платежі, передбачені договором, розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають оплаті в українських гривнях за обмінним курсом визначеного банку, чинним на дату виставлення рахунку.

Пунктом 8.2.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, який є невід'ємною частиною Договору про фінансовий лізинг, визначено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовується штрафна санкція за вимоги щодо сплати, надіслані відповідачем: еквівалент 15 Євро за першу вимогу; еквівалент 20 Євро за другу вимогу, еквівалент 25 Євро за третю вимогу.

Вказані вище пункти (6.3 та 8.2.2) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу та абзац третій у розділі "Умови лізингу" Договору про фінансовий лізинг позивач просить визнати недійсними.

Оцінюючи обгрунтування сторони позивача до вказаної позовної вимоги, суд приходить до того, що вони є безпідставні. В суді встановлено, що всі вказані абзаци, пункти зазначених документів були погоджені сторонами, підписані і позивач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, викладеними в зазначених документах (Договорі про фінансовий лізинг, Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу) та і з Графіком покриття витрат), що всі ці умови зрозумів, погодився, що всі вказані документи є невід'ємними частинами договору та мають обов'язкову силу. Крім цього, в суді встановлено та підтверджено, що позивач отримувала рахунки-фактури, в яких відповідач виставляв суми до сплати в гривнях, згідно розрахунків визначених умовами договору (сума в доларах США згідно Графіку - за курсом, що діяв на час формування рахунку). Вказані рахунки позивач сплачувала протягом чотирьох років, і за цей період претензій до відповідача щодо несправедливих умов договору не мала.

Відповідно до ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що разі, коли у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно умов договору сторони даної справи узгодили та встановили розмір щомісячних платежів (сума в гривнях в еквіваленті 1 499,90 доларів США), порядок розрахунків і що вказаний розмір платежів протягом усього терміну дії договору є незмінним.

Згідно до ст.626 ЦК України договір є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини, вона проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Як зазначено вище, по даній справі встановлено, що позивач був належним чином ознайомлений з умовами Договору про фінансовий лізинг, Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, Графіком покриття витрат, а також з інформацією, передбаченою Законом України "Про захист прав споживачів". Позивач погодилася з запропонованими послугами, умовами, порядком розрахунків, визначеною в договорі грошовою одиницею, підписавши зазначені вище документи, та здійснивши часткове виконання своїх обов'язків за договором саме за тими умовами, які передбачені договором.

Суд вважає безпідставним та бездоказовим є і посилання сторони позивача як на підставу своїх позовних вимог на ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Судом не може бути прийнято до уваги як належний доказ до вимог позивача щодо невірності розрахунків, сформованих відповідачем в рахунках фактури, - зміст Акту прийому-передачі до договору лізингу від 12.07.2012 року (в частині визначення платежів у гривнях), виходячи з наступного.

Зміст вказаного Акту прийому-передачі засвідчує передачу предмету лізингу відповідачем позивачу і прийняття його останнім та опис предмета лізингу. Саме це і є визначенням та змістом документу "Акт прийому-передачі". Зазначені в даному акті при описі предмету лізингу суми вартості автомобіля, розміри платежів не є і не може бути визнано зобов'язаннями сторін, оскільки зобов'язання сторін описуються, узгоджуються та підписуються в укладених сторонами договорах, про що вказано в ст.628 ЦК України.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними окремих положень Договору про фінансовий лізинг від 12.07.2012 року, Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу та Графіку покриття витрат, суд приходить до висновку і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог по визнання зобов'язань позивача по договору виконаними, визнання права власності на транспортний засіб, стягнення з відповідача на користь позивача зайво сплачені кошти у розмірі 103 670,72 грн. При цьому слід зазначити те, що розрахунок до даних вимог здійснений позивачем не у відповідності до порядку, сум, які визначені як суттєві умови в договорі про фінансовий лізинг.

Таким чином, в суді встановлено, що наведені позивачем підстави, обгрунтування позову не знайшли свого підтвердження в суді, у зв'язку з чим позовні вимоги в повному обсязі не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.524, 533, 626, 627, 632 ЦК України, ст.ст.60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пелех Зоряни Богданівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання окремих пунктів договору фінансового лізингу недійсними, визнання зобов'язання лізингоодержувача по договору фінансового лізингу виконаним, визнання права власності на об'єкт лізингу та стягнення зайво сплачених коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: