Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БТА Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «БТА Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ «БТА Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2014 року, позов задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 13 березня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 3 709 377 грн 85 коп., що належить ОСОБА_4, шляхом набуття права власності ПАТ «БТА Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2007 року № 053/04. Припинено право власності ОСОБА_4 на квартиру та визнано право власності на квартиру за ПАТ «БТА Банк».

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 29 жовтня 2014 року вказані судові рішення скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У судових засідання представник ПАТ «БТА Банк» позовні вимоги неодноразово змінював та в остаточній редакції від 11 березня 2016 року просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, за ціною 8 517 429 грн 74 коп., що належить ОСОБА_4, шляхом набуття права власності ПАТ «БТА Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 217 126 134 грн 64 коп., припинити право власності ОСОБА_4 на квартиру та визнати право власності на квартиру за ПАТ «БТА Банк».

Свої вимоги банк обґрунтував тим, що 13 березня 2007 року між ВАТ «БТА Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 053/04, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 850 тис. доларів США терміном до 13 березня 2027 року, зі сплатою за користування кредитом 14,5 % річних.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, надавши відповідачу кредит у вигляді готівкових коштів через касу банку, однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. 21 серпня 2013 року на адресу ОСОБА_4 надіслано вимогу про повернення заборгованості із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак вимога боржником залишена без належного реагування.

Банк зазначав, що загальна сума заборгованості за кредитним договором згідно з розрахунком за заявою про зменшення позовних вимог від 11 березня 2016 року станом на 01 березня 2016 року складає 217 126 134 грн 64 коп., яка включає: прострочену заборгованість за кредитом - 839 318,53 доларів США, що еквівалентно 22 741 169 грн 39 коп. за курсом НБУ станом на 01 березня 2016 року; прострочену заборгованість за сплатою процентів - 893 898,7 доларів США, що еквівалентно 24 220 008 грн 28 коп. станом на 01 березня 2016 року; пеню, нараховану за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 162 942 812 грн 07 коп.; 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів - 7 222 144 грн 90 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом між сторонами 13 березня 2007 року укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_2, яка належить відповідачу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, вартістю 8 517 429 грн 74 коп. без ПДВ, яка належить ОСОБА_4, шляхом набуття права власності ПАТ «БТА Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2007 року № 053/04, з урахуванням додаткової угоди від 18 червня 2008 року № 1, укладеними між ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_4, в загальному розмірі 47 123 320 грн 58 коп., а саме: основний борг - 839 318,53 доларів США, що еквівалентно 22 741 169 грн 39 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 01 березня 2016 року; відсотки за користування кредитом за період з 13 березня 2007 року до 05 лютого 2016 року - 893 898,7 доларів США, що еквівалентно - 24 220 008 грн 28 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 01 березня 2016 року; 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків за період з 01 жовтня 2010 року до 01 жовтня 2013 року - 162 142 грн 91 коп.

Припинено право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2.

Визнано за ПАТ «БТА Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_2.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «БТА Банк» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «БТА Банк», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, тому звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2007 року № 053/04, припинив право власності ОСОБА_4 на іпотечне майно та визнав за ПАТ «БТА Банк» право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, тобто суд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - визнання за банком права власності на предмет іпотеки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав наступне.

13 березня 2007 року між ВАТ «БТА Банк», правонаступником якого є ПАТ «БТА Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 053/04, за умовами п. 1.1 якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 850 тис. доларів США на придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, терміном з 13 березня 2007 року до 13 березня 2027 року, зі сплатою 14,5 % річних.

13 березня 2007 року між ВАТ «БТА банк», правонаступником якого є ПАТ «БТА Банк», та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2.

Унаслідок порушення ОСОБА_4 договірних зобов'язань за вказаним договором станом на 01 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 217 126 134 грн 64 коп., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом - 839 318,53 доларів США, що еквівалентно 22 741 169 грн 39 коп., простроченої заборгованості за сплатою відсотків - 893 898,7 доларів США, що еквівалентно сумі 24 220 008 грн 28 коп., пені за несвоєчасне погашення відсотків - 162 942 812 грн 07 коп., 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків - 7 222 144 грн 90 коп.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 1 ст. 35 Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаних вимог Закону, 21 серпня 2013 року ПАТ «БТА Банк» на адресу ОСОБА_4 надіслано вимогу про усунення порушень, проте порушення відповідачем не усунуто.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з розділом 6 договору іпотеки, сторонами погоджено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом: за рішення суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п. п. 6.2.3.1, 6.2.3.2 цього пункту договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Способи позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені розділом 6 договору іпотеки від 30 березня 2007 року.

Відповідно до п.п. 6.2.3.1 цього розділу сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, ПАТ «БТА Банк» посилалося на положення договору іпотеки, яким передбачено можливість передачі права власності на предмет іпотеки банку, відповідно до якого одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, проте апеляційний суд вважав таке посилання безпідставним, оскільки розділом 4 договору іпотеки визначено, що передача права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю є способом позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на іпотечне майно.

Із розділу 4 договору вбачається, що позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки є самостійним способом стягнення, окремо від рішення суду. Крім того, розділом 6 договору також погоджено, що передача права власності повинна відбуватися у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Даний порядок визначено ст. 37 Закону, відповідно до положень якої правовоюпідставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволеннявимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-1851цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Таким чином, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту.

Таким чином, апеляційний суд вважав, що чинним законодавством не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки на підставі рішення суду, оскільки даний спосіб звернення стягнення є способом досудового врегулювання.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ «БТА Банк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БТА Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Г.І.Мостова