Справа № 603/491/16-ц
Провадження №2/603/220/2016
"23" грудня 2016 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді: Іванчука В. М.
при секретарі: Осиф Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
Після купівлі зазначеного будинку, у ньому були зареєстровані та проживали: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4
З 2010 по 2016 роки позивач ОСОБА_1 перебував на роботі у Франції. Повернувшись з Франції, позивачу стало відомо, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.06.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач ОСОБА_1 пропонував відповідачу ОСОБА_2 у добровільному порядку здійснити поділ належного сторонам на праві спільної сумісної власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, однак остання здійснити поділ майна спільно нажитого подружжям за взаємною згодою відмовилась. На підставі наведеного позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Лесі Українки, 72, смт. Коропець Монастириського району Тернопільської області та стягнути з відповідача в його користь судові витрати.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, хоча належним чином повідомлявсь про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи через засоби масової інформації ( газета «Свобода» №89 (3127) від 16.11.2016 року).
Згідно ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки проти постановлення заочного рішення не заперечує позивач.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:
Судом встановлено, що 16.07.1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який розірвано згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.06.2012 року.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зазначені обставини встановлено рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.06.2012 року, та у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Судом також встановлено, що 11.11.2004 року, а саме під час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Лесі Українки, 72, смт. Коропець Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.11.2004 року серії ВВО №189000, посвідчений приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за № 32.
Згідно довідки №285 виданої Комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» від 03.08.2016 року, інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в смт. Коропець по вул. Лесі Українки, 72, становить 116416 грн. За зазначеною адресою розташований житловий будинок глинобитній загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м. під літерою «А», сарай цегляний під літерою «Б», ворота деревяні І, огорожа штахетна деревяна ІІ.
Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено, що спірний житловий будинок придбаний сторонами під час шлюбу та зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_2, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення, виданого Монастириським районним бюро технічної інвентаризації від 16.11.2004 року.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 60 СК України спірний житловий будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно п.25 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Враховуючи те, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Лесі Українки, 72, смт. Коропець Монастириського району Тернопільської області сторони придбали під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 зазначеного майна без його реального поділу.
Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 500 грн. витрат на правову допомогу згідно квитанції до прибуткового касового ордера №107 від 26.08.2016 року та 582,10 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції №37 від 25.08.2016 року.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст.ст.3-11, 15, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Лесі Українки, 72, смт. Коропець Монастириського району Тернопільської області.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 500 грн. витрат на правову допомогу та 582,10 грн. сплаченого судового збору.
На заочне рішення суду відповідачем може бути подана письмова заява до Монастириського районного суду про його перегляд протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На заочне рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: ОСОБА_6