Номер провадження: 22-ц/785/2657/16
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Варикаші О.Д.

Ступакова О.А.

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 (діючого в інтересах ОСОБА_1 ) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2016 року, -
встановила:
Позивач 17.09.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 49 196, 28 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 248, 51 грн. та судовий збір у сумі 491, 96 грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 12.09.2014 року близько 18 годин 05 хвилин на перехресті вулиць Прохорівська - Генерала Ватутіна, який є нерегульованим, сталося зіткнення автомобіля УАЗ-31514, в/н НОМЕР_2 який належить військовій частині НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_3 ) під керуванням матроса ОСОБА_1 який, рухався по вул. Прохорівській з боку вул. Мечникова в напрямку вул. М`ясоїдівська, при повороті ліворуч у напрямку вул. Г.Ватутіна скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в прямому зустрічному напрямку, після чого автомобіль ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 відкинуло на припаркований попереду автомобіль Nissan Almera classic д/н НОМЕР_5 який належить йому - ОСОБА_4 , який після зіткнення підкинуло на правий тротуар, після чого скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_5 .

В момент ДТП його в автомобілі не було, він знаходився на роботі. У результаті даної ДТП з вини водія ОСОБА_1 , його автомобіль Nissan Almera classic д/н НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження, внаслідок чого йому було заподіяно матеріальну шкоду.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Одеського НДІСМЕ №5200 від 10.11.2014 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 89367,34 гривень.

За рішенням суду від 07.04.2015 року позов ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 було задоволено та стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 48 709,19 гривень та судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 993,68 гривень, а всього стягнуто 49702,87 (сорок дев`ять тисяч сімсот дві грн. 87 коп.) гривень.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2015 року рішення суду 1-ї інстанції змінено в частині визначення розміру судових витрат та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір 487, 09 грн., загальна сума яка підлягає стягненню була визначена у розмірі 49 196, 28 грн.

На виконання рішень суду Військова частина 25.06.2015 року перерахувала на особовий рахунок ОСОБА_4 відповідну суму.

Оскільки відповідач добровільно відшкодувати завдані збитки відмовляється, Військова частина звернулась до суду з відповідним позовом.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_6 позов підтримав і пояснив, що так як згідно чинного законодавства військова частина НОМЕР_1 була відповідальною за шкоду заподіяну її працівником під час виконання ним службових обов`язків, у повному обсязі відшкодувала матеріальну шкоду, завдану протиправною поведінкою ОСОБА_1 (який є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 за контрактом на 3 роки) у вигляді спричинення ДТП. На підставі вищевикладеного вважає, що військова частина набула право вимоги до відповідача в межах фактично здійсненого відшкодування в загальній сумі 49 196,28 грн., які позивач просив стягнути з ОСОБА_1 ..

Також, у вересні 2015 року відповідач самовільно покинув військову частину, на телефоні дзвінки не відповідає.

Представник відповідача - Земляков О.А. (діє на підставі довіреності від 07.12.2015 року) у судовому засіданні 29.01.2016 року заперечував проти вимог Військової частини, вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Надав суду письмові заперечення, за якими зазначив, що після ДТП відповідач добровільно за власні кошти відновив пошкоджене майно військової частини, а саме ВАЗ-31514. Заперечував проти розміру матеріальної шкоди. Пояснив, що оскільки підстави повної матеріальної відповідальності передбачені у п.13 Положення, а ДТП вчинене ОСОБА_1 не є умисним, він не перебував у нетверезому стані, ДТП не є злочином та воно не спричинило недостачі, знищення чи псування військового майна, підстав для притягнення до відповідальності у повному обсязі є незаконним. Вважав, що ОСОБА_1 має нести відповідальність, передбачену чинним законодавством, а саме п. 10 Положення, у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2016 року позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 49 196 (сорок дев`ять тисяч сто дев`яносто шість) гривень 28 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 248, 51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 491, 96 грн..

На вказане рішення представник Земляков О.А. (діючий в інтересах ОСОБА_1 ) подав апеляційну скаргу і просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2014 року близько 17 годин 15 хвилин на перехресті вулиць Прохорівська -Генерала Ватутіна, який є нерегульованим, сталося зіткнення автомобіля УАЗ-31514, в/н НОМЕР_2 який належить військовій частині НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_3 ) під керуванням матроса ОСОБА_1 який, рухався по вул. Прохорівській з боку вул. Мечникова в напрямку вул. М`ясоїдівська, при повороті ліворуч у напрямку вул. Г.Ватутіна скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався в прямому зустрічному напрямку, після чого автомобіль ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 відкинуло на припаркований попереду автомобіль Nissan Almera classic д/н НОМЕР_5 який належить ОСОБА_4 , який після зіткнення підкинуло на правий тротуар, після чого вказаний автомобіль скоїв наїзд на малолітнього пішохода Желяскову НА.

Згідно до висновку судової автотехнічної експертизи Одеського НДІСМЕ №5202 від 12.11.2014 року, яка знаходиться в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000922 від 13 вересня 2014 року, обставини зіткнення автомобілів УАЗ-31514 в/н НОМЕР_2 , ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_6 , Nissan Almera classic д/н НОМЕР_5 в розглянутих умовах ДТП належні дії водія автомобіля УАЗ-31514 в/н НОМЕР_2 регламентувалися вимогами п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, відповідно яким при повороті ліворуч водію ОСОБА_1 слід було дати дорогу зустрічним транспортним засобам. Тобто в умовах даного нерегульованого перехрестя, де водій автомобілю УАЗ перетинав дві зустрічні смуги, йому слід було впевнитися в безпеці руху для водіїв, що знаходилися в обох смугах, у тому числі й для водія автомобіля ВАЗ-21099 д/н НОМЕР_4 . Оскільки автомобіль УАЗ знаходився в технічно справному стані у водія цього транспортного засобу ОСОБА_1 була наявність технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ. Оскільки з моменту цього зіткнення водій автомобіля ВАЗ рухався вже в аварійній обстановці, що призвело до зіткнення з автомобілем Nissan Almera classic д/н НОМЕР_5 , його відкидання з наїздом на пішохода, водій автомобілю УАЗ належним виконанням вказаних вимог мав технічну можливість уникнути всієї ДТП в цілому.

Наявність технічної можливості у водія автомобілю УАЗ уникнути подію належним виконанням вимог п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, відсутність у водія ВАЗ технічної можливості уникнути подію належним виконанням вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху означає, що в причинному зв`язку з фактом ДТП, з експертної точки зору, знаходяться фактичні дії водія автомобіля УАЗ, які не відповідати вимогам п. 10.1 та 16.13 ПДР.

З постанови про закриття кримінального провадження від 08.12.2014 р. вбачається, що водій транспортного засобу - транспортної машини - УАЗ-31514 в/н НОМЕР_2 , - військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 матрос ОСОБА_1 скоїв порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також завдало матеріальну та моральну шкоду потерпілим: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 ..

Вина водія автомобілю УАЗ-31514 в/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.09.2014 p., була встановлена судом у повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вина водія автомобілю УАЗ-31514 в/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди доведена.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5200 від 10.11.2014 р. вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю Nissan Almera д/н НОМЕР_5 , пошкодженого при ДТП від 12.09.2014 р. становить 48709,19 гривень.

На відшкодування заподіяної ОСОБА_4 шкоди рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2015 року з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто 48709, 19 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та витрати по сплаті судового збору 487, 09 грн., а всього стягнуто 49 196, 28 грн.

Тобто, шкода заподіяна третій особі ОСОБА_4 з вини відповідача військовослужбовця ОСОБА_1 відшкодована військовою частиною НОМЕР_1 .

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника -фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах.

Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року (далі Положення).

Відповідно до п. 1 Положення за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, утратою або незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові витрати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними частинами. До нього належать усі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У відповідності до п. З вказаного Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

У відповідності до п. 7 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Виходячи з вище викладеного, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком порушення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху, то понесена військовою частиною НОМЕР_1 сума збитків підлягає до стягнення з відповідача як винної особи.

Пунктом 8 Положення передбачено, що залежно від того навмисно чи необережно заподіяно шкоди, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та застосував норми матеріального права, які регулюють зазначені правовідносини.

Крім того суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги послався на те, що, ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути всього ДТП у цілому, враховуючи що у зв`язку з цим Військова частина понесла витрати на відшкодування шкоди ОСОБА_4 та сплатила кошти, які відповідно є військовим майном, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підставі для відшкодування ОСОБА_1 понесених позивачем збитків у повному обсязі.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 7 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України № 25 від 2;3 червня 1995 року за наступними змінами, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовані відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та Цивільним законодавством України.

Частиною 1 п. 10 цього Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків. передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як па підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значені для вирішення справи.

У зв`язку з тим, що матеріальна шкода була завдана внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 під час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , колегія суддів апеляційного суду вважає, що суду першої інстанції необхідно було застосувати до спірних правовідносин саме п.п. 7, 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженої, постановою Верховної Ради України № 25 від 23 червня 1995 року, тобто стягнути розмір заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Аналогічний висновок зроблений і в Постанові Верховного Суду України від 1 лютого 2012 року та від 10 березня 2015 року.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2016 року необхідно змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі місячного грошового забезпечення в розмірі 3654,30 грн.

Згідно ч. І ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Оскільки колегія суддів вважає необхідним зменшити суму стягнення відшкодування шкоди, то відповідно необхідно змінити і суму стягнення судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог, а саме судового збору у розмірі 18, 46 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:
Апеляційні скарги ОСОБА_2 (діючого в інтересах ОСОБА_1 ) задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2016 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі місячного грошового забезпечення в розмірі 3654,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 судові витрати у сумі 18 грн. 46 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков