Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/506/15-ц Головуючий у 1-й інст. Руденко В. О.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 14.02.2008 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н за умовами якого останній отримав кредит у сумі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 30.06.2015 утворилась заборгованість у сумі 24659,43 грн., банк просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4810,00 грн. боргу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У решті позовних вимог відновлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні суми та прийняти нове про задоволення позовних вимог банку.

На обґрунтування апеляційної скарги банк посилається на те, що рішення суду є незаконним. Суд помилково не врахував наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором та те, що відповідачем не надано жодних документів на підтвердження того факту, що він не укладав вищевказаний договір.

У своїх доводах також позивач посилається на норми ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 526, ч. 2 ст. 530, ст. ст. 1054-1056-1 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відмовляючи банку у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що останнім не надано суду належних та допустимих доказів про отримання відповідачем кредиту саме у сумі 15000,00 грн., при цьому суд вірно взяв до уваги відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України роз'яснення Верховного Суду України, висловлені у постанові від 11.02.2015 у справі № 6-240цс14.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.02.2008 ОСОБА_2 звернувся до банку із заявою про видачу кредитної картки, згідно якої він отримав кредитну картку з кредитним лімітом у 1300,00 грн. зі сплатою 3 % на місяць (а. с. 9).

Також у матеріалах справи містяться «Условия и правила предоставления банковских услуг», які є невід'ємною частиною кредитного договору, проте у них не зазначено дати їх складання та є підпис лише голови правління банку.

У вищевказаному документі зазначено посилання на Пам'ятку клієнта, яка є ще однією невід'ємною частиною договору.

Крім того, у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором від 14.02.2008. Із даного розрахунку вбачається, що станом на 30.06.2015 по вказаному договору виникла заборгованість у сумі 24659,43 грн., з них: 14600,76 грн. - заборгованість за кредитом, 7896,32 грн. - заборгованість за процентами, 750,00 грн. - комісія, 1412,35 грн. - судові штрафи (а. с. 4-7).

Як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції банком не надано всіх складових кредитного договору, який, з огляду на доводи позовної заяви, складається з п'яти документів: «заяви позичальника», «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», «Тарифів банку», «Пам'ятки клієнта».

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів вважає правильним висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи положення «Умов та правил надання банківських послуг», які не містять дати їх складання та не були вручені ОСОБА_2 і не підписані останнім, не є належним доказом умов кредитного договору, на які посилається банк.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції при визначенні загальної суми зобов'язання ОСОБА_2, що підлягає поверненню.

Інших належних документів щодо факту отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 15 000 грн. банком не надано.

Рішення суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи. Підстав для його зміни або скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: