Справа № 545/3528/15-ц
Провадження № 2/545/164/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 серпня 2015 року ОСОБА_1 рухався легковим автомобілем НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, по вул. Леніна і зупинився перед виїздом(перед перехрестям з вул. Миру, пропускаючи авто, які рухалися по вул. Миру. Переконавшись у безпеці маневру, розпочав рух, раптом відчув ззаду удар від автомобіля ОСОБА_4, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Постановою Полтавського районного суду від 18.09.2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту становить 7 338 грн. Також власнику автомобіля завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях через пошкодження його майна, розміря якої він визначає у 1 000 грн. Окрім того, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає у переляку(стресу) від удару, розчаруванні від огляду пошкодженого автомобіля, тривалому очікуванні приїзду інспектора тощо, яку він оцінює у 2000 грн.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_2Ю збільшив позовні вимоги та просив стягнути на його користь з відповідача 8 536 грн. матеріальної та 1 000 грн. моральної шкоди; позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 2 000 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов визнав частково, обґрунтовуючи заперечення тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.11.2014 року, укладеного між ним та НАСК «Оранта», тому вважають належним відповідачем страхову компанію. Також на його думку обґрунтованим є розмір майнової шкоди, визначений у висновку автотоварознавчого дослідження №ВІ0311ВМ-1 від 22.02.2016 року, - 2 749,62 грн. У частині моральної шкоди позов не визнав повністю.

Представник третьої особи пояснив, що потерпілий власник пошкодженого автомобіля звернувся до страховика лише 12.02.2016 року, тому на даний час йому страхове відшкодування ще не виплачено.

Заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 19 серпня 2015 року о 12 год. 30 хв. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем ОСОБА_4, д.н.з. НОМЕР_2, у м. Полтава по вул. Леніна, не дотримався безпечної дистанції у русі та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, водій ОСОБА_1, який зупинився попереду перед перехрестям з просп. Миру; постановою Полтавського районного суду від 18.09.2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП(а.с.4).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт та обставини ДТП, вина у вчиненні цього правопорушення ОСОБА_3, суд вважає доведеними.

Згідно з Договором страхування від 20.11.2014 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як володільця транспортного засобу ОСОБА_4, д.н.з. НОМЕР_2, застрахована на період з 20.11.2014 по 19.11.2015 року включно(а.с.40). Згідно з договором, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, заперечення відповідача з приводу того, що він не є належною особою, відповідальною за завдану шкоду, є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 14 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із висновком автотоварознавчого дослідження №ВІ0311ВМ-1 від 22.02.2016 року, - матеріальний збиток, визначений на підставі огляду автомобіля, завданий власникові КТЗ автомобіля НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 2 749,62 грн.(а.с.71-77).

З урахуванням зазначених положень чинного законодавства, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи надані суду докази у межах заявлених позовних вимог, суд вважає обґрунтованим та доведеним розмір майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_3, - 2 749,62 грн.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували заподіяння йому майнової шкоди у 8 536 грн., оскільки наданий суду рахунок-фактура №У-00002116 від 16.02.2016 року не є безумовним підтвердженням необхідності понесення зазначених витрат, що перебувають у безпосередньому причинному звязку з даною ДТП.

Заперечення позивачів щодо неправильності висновку автотоварознавчого дослідження №ВІ0311ВМ-1 від 22.02.2016 року не ґрунтуються на доказах, а є лише припущеннями.

Сторонам було розяснено право на проведення відповідної експертизи, проте вони цим правом не скористалися.

У частині відшкодування моральної шкоди суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як вбачається з положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що внаслідок порушення прав ОСОБА_2 як власника спірного майна йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях з приводу пошкодження автомобіля, та вимагає додаткових зусиль для відновлення порушеного права. Разом з тим, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди у 500 грн.

Позов ОСОБА_1 про відшкодування йому завданої моральної шкоди суд вважає безпідставним, оскільки чинним законодавством не передбачене відшкодування моральної шкоди за вказаних обставин.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 83, 85, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 749,62 грн. майнової шкоди, 500 грн. моральної шкоди, 165 грн. судового збору та 8,80 грн. банківських послуг за оплату судового збору, всього -3423,42 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_5