Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - В,ОСОБА_2
Справа № 415/5228/15-ц
Провадження № 22ц/782/791/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Кострицького В.В.

суддів Коротких О.Г., Стахової Н.В.

при секретарі Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства «Лисичанськводоканал» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства «Лисичанськводоканал» про зобовязання до проведення перерахунку і застосування пільги,

встановила:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства «Лисичанськводоканал» та просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок нарахувань за послуги водопостачання, по квартирі АДРЕСА_1 починаючи з 01 листопада 2014 року, з урахуванням положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 100% знижкою за користування послугами водопостачання та водовідведення.

Лисичанський міський суд Луганської області своїм рішенням від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 про зобовязання до проведення перерахунку і застосування пільги задовольнив також стягнув з відповідача судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп..

ЛКСП «Лисичанськводоканал», не погодившись з вказаним рішенням суду, звернувся до апеляційного суду Луганської області з апеляційною скаргою на нього. Апелянт просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також, не відповідає фактичним обставинам справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач на підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільги зі знижки на оплату послуг водопостачання та водовідведення по належній позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_2, як особа, що має статус інваліда війни ?? групи (абонентський особовий рахунок №21017). В зазначеній квартирі позивач проживає один.

Рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради №327 від 21.10.2014 року були затвердженні нормативи водоспоживання у м. Лисичанськ, Новодружеськ і Привілля, на підставі яких відповідач почав здійснювати позивачу на зазначену квартиру нарахування за послуги водопостачання на підставі норми водоспоживання у 9,0592 м.куб. з вирахуванням пільгової норми, передбаченої постановою КМУ №409 від 06.08.2014 р. у 4 м.куб.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг відноситься зокрема централізоване постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем).

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

На підставі ст. 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово - комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло. До їх числа відносяться: соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам.

З аналізу проведених норм Закону «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та постанови №409 вбачається, що вони є спеціальними нормами, які регулюють питання пільгового нарахування та оплати житлово-комунальних послуг.

Положення ст. 8 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо компетенції органів місцевого самоврядування по встановленню нормативів споживання комунальних послуг носять загальний характер і не регулюють питання надання та оплати пільг, їх обсягу і т. ін.

Таким чином суд дав належну оцінку вказаним обставинам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи по-перше з вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом не було досліджено усіх обставин, та невірно оцінено обставини які мають значення для справи, а саме норми Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», не містять положень, які б суперечили його доводам, але, правові норми які стали причиною судового розгляду спірного питання містяться саме в Постанові Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Апелянт зазначає, що некоректно розглядати Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та постанову 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» у сукупності для визначення пріоритету спеціальних норм над загальними по відношенню до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Судова колегія вважає доводи апелянта є необґрунтованими. Оскільки по - перше межі розгляду відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України в суді апеляційної інстанції обмежені вимогами заявленими в суді першої інстанції (а.с.1), суд у своєму рішенні розглянув позовні вимоги в їх межах і висновок суду в резолютивній частині рішення стосується саме виконання закону ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» яким інвалідам війни та прирівняним до них особам надається пільга: 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами, і зазначені положення жодною із сторін не спростовується. Позиція апелянта про те, що правові норми які стали причиною судового розгляду спірного питання містяться саме в Постанові Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», не відповідають змісту позову (а.с.1) який під час судового розгляду не змінювався. Посилання апелянта на некоректність розгляду пріоритету спеціальних норм над загальними є оціночним судженням без посилань на конкретні порушення судом правил конкуренції норм.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта слід вважати такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. ст. 2, 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і п. 1 ст. 46 Конвенції рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Судова колегія звертає увагу що поняття «майно» яке міститься у статті 1 Першого Протоколу Європейської Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст.41 Конституції України та чинному ЦК України. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000 I, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Onery?ld?z v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи (див. зазначені вище рішення у справах «Онерїлдіз проти Туреччини» (Onery?ld?z v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119)». Отже, керуючись принципом restitutio in integrum, що полягає у відновленні настільки, наскільки це можливо, попереднього стану, який позивач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї відносно нього, судова колегія дійшла висновку, про наявність підстав для задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст..303, ч.1 ст. 308, ст. ст. 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства «Лисичанськводоканал» відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства «Лисичанськводоканал» про зобовязання до проведення перерахунку і застосування пільги залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: