У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради, за участю прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за касаційною скаргою виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області на рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради, за участю прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнення з неї аліментів на користь осіб, на утриманні, яких будуть перебувати малолітні діти. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_6 зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, за місцем реєстрації не проживає з лютого 2014 року з невідомих причин, двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. З 04 липня 2014 року малолітні діти перебувають у Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради. ОСОБА_6 з серпня 2014 року у даному центрі не з'являлась, телефонного зв'язку з адміністрацією та педагогічним колективом не підтримує, здоров'ям та долею дітей не цікавиться.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року позовні вимоги Органа опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської областізадоволено. Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на користь осіб, на утриманні яких будуть перебувати малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, тобто до 26 вересня 2024 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року заяву ОСОБА_6 про скасування заочного рішення задоволено. Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року скасовано.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року позовні вимоги Органа опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області задоволено. Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на користь осіб, на утриманні яких будуть перебувати малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, тобто до 26 вересня 2024 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії судів судової палати у цивільних справах Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської областівідмовлено.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет Синельниківської міської ради Дніпропетровської області просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а відповідач ОСОБА_6 категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дітей.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що відповідач ОСОБА_6 є матір'ю малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 40, 41, т. 1).

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2014 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 грн в доход держави (а.с. 57, т. 1).

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2014 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 34 грн в доход держави (а.с. 56, т. 1).

Відповідно до повідомлень Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради від 04 липня 2014 року № 40 та № 41, малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, зараховані до даного закладу з 04 липня 2014 року, на підставі самозвернення матері ОСОБА_6, у зв'язку з необхідністю її амбулаторного лікування в медичному центрі у м. Кривому Розі (а.с. 10, т. 1).

Зі змісту характеристик, виданих Комунальним закладом «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідають своєму віковому розвитку, мають навички сформовані на початковому рівні, володіють навичками самообслуговування (а.с. 7, 8, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської ради від 23 вересня 2015 року № 205 надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 126-127, т. 1).

Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з положеннями ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов'язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частинами 2, 3 статті 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», що відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини третьої статті 27 ЦПК щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

При цьому мають враховуватися вимоги частини третьої статті 27 ЦПК про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки.

Особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов'язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання (частина друга статті 208, частина перша статті 212, частина перша статті 304 ЦПК).

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, належним чином не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у позбавленні ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,апеляційний суд вдався фактично до переоцінки доказів, взявши до уваги доводи останньої, що вона через тяжкі життєві умови, за своєї ініціативи, тимчасово влаштувала дітей до Центру реабілітації дітей у м. Кривому Розі, телефонувала до цього центру та спілкувалася з вихователями, але через важкий майновий стан не могла туди поїхати, що на момент розгляду справи вона помирилася із чоловіком, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах - батьком дітей, у неї є постійне місце проживання, вона влаштувалася на роботу, спиртними напоями не зловживає, проте таких даних матеріали справи не містять і висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на припущеннях.

Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року (а.с. 65, т. 2) вирішено питання про усиновлення малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.Вказане рішення набрало законної сили.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення з неї аліментів на користь осіб, на утриманні, яких будуть перебувати малолітні діти,

При цьому, судом першої інстанції було враховано, що протягом тривалого часу відповідач ОСОБА_6 з малолітніми дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходились на обліку служби у справах дітей Синельниківської міської ради та Синельниківського міського центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді, працівниками яких здійснювався контроль за умовами проживання дітей та поведінкою відповідача, здійснювались заходи для надання їм допомоги по облаштуванню житла, по придбанню продуктів харчування та одягу для дітей, а також по медичному їх обслуговуванню. Працівниками служб неодноразово були встановлені факти неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, також з цього приводу надходили скарги з навчального закладу, внаслідок чого ОСОБА_6 неодноразово попереджалася про притягнення її до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов'язків та порушення питання про позбавлення її батьківських прав. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач схильна до зловживання алкоголем, як мати характеризується негативно, на тривалий час залишила дітей у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради та не відвідувала їх, декілька разів змінювала місце проживання, що потягло за собою тривалу відсутність дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у навчальному закладі, а також призупинялась виплата соціальної допомоги на дітей, яку відповідач також витрачала не за призначенням, що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробила, свою поведінку щодо належного виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, 16 серпня 2009 рокуне змінила та не приймала належних заходів щодо створення дітям придатних для проживання умов.

Установивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, правовідносини, що склалися між сторонами, оцінивши докази у їх сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, застосувавши відповідні встановленим правовідносинам норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильних висновків по суті спору.

У апеляційного суду були відсутні підстави для застосування положень передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до статті 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року скасувати, а рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова