Справа № 175/4753/15-ц
Провадження № 2/175/1931/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в квітні 2016 року уточнив та просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 жовтня 2007 року, а саме за відсотками по договору в розмірі 3560,22 доларів США, що за курсом 23,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.11.2015 року складає 85231,67 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 29 жовтня 2007 року між ними та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за умовами якого банк передав відповідачу кредитну картку зі строком дії до 10/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3000 доларів США. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримав повну інформацію про умови кредитування. Банком було передано відповідачу кредитну карту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 29 жовтня 2007 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1,6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 по кредиту станом на 25 листопада 2015 року складає 2879,42 доларів США. Датою 10/09 (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за Кредитним договором б/н від 29 жовтня 2007 року та припинення зобов'язань в цілому. Отримані позичальником кредитні кошти до теперішнього часу Банку не повернуті. Виходячи з вищенаведеного, Банк вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника на їх користь суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст. 257 ЦК України у розмірі 3560,22 доларів США, що за курсом 23,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.11.2015 року складає 85231,67 грн.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив застосувати строки позовної давності, оскільки рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року вже стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 29.10.2007 року в сумі 43364,88 грн. Початком перебігу позовної давності є дата судового рішення 24 квітня 2012 року після якого потрібно відраховувати перебіг строку позовної давності, а саме з 24 квітня 2012 року і який закінчується 24 квітня 2015 року, а до суду банк звернувся лише 16 листопада 2015 року. Просив відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за умовами якого банк передав відповідачу кредитну картку зі строком дії до 10/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3000 доларів США. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1,6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника (а.с.13) та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.14-19).

Пунктом 2 розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4 розділу 3 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Договором б/н від 29.10.2007 року карта видана строком на два роки і діє до 10.09 року, отже право вимоги у банку повернення заборгованості настає з наступного дня тобто з 30.10.2009 року. Після спливу строку погашення заборгованості та картки банк жодного разу не звертався до відповідача з вимогою погасити виниклу заборгованість, перевипуск карти та продовження її дії відповідно до умов та правил надання банківських послуг не здійснювалось, відповідач нових карт не отримувала, грошові кошти не зараховувались.

Так, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року по справі № 2-6143/11 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.10.2007 року в сумі 43364,88 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» 24 квітня 2012 року отримав судове рішення про стягнення заборгованості та мав можливість звернутися з виконавчим листом до відділу державної виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження та примусово стягнути суму заборгованості, але станом на 02 березня 2016 року виконавчий лист до відділу не направлявся. Після переривання строку позовної давності перебіг позовної давності починається заново, у зв'язку з чим суд робить висновок, що початком перебігу позовної давності є дата судового рішення 24 квітня 2012 року, після якого потрібно відраховувати перебіг строку позовної давності, а саме з 24.04.2012 року, і який закінчується 24.04.2015 року, а до суду позивач звернувся лише 16.11.2015 року та заяви про поновлення строку позовної давності до суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові у справі 6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року.

Враховуючи наведені обставини, факт пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до відповідача 26 листопада 2015 року, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 253, 256, 257, 261, 267 ч. 4 ЦК України, ст.ст.10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, Постановою Верховного Суду України у справі 6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.