Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т.Г. Шевченка про стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила, та остаточно просила стягнути зі Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Т.Г. Шевченка (далі - СГВК ім. Т.Г. Шевченка) на свою користь заробітну плату у розмірі 15 674 грн 40 коп. та зобов'язати Городенківський районний центр зайнятості Державної служби зайнятості України (далі - Городенківський РЦЗ ДСЗ України) поновити її на попередній роботі в Городенківському РЦЗ ДСЗ України із заняттям пошуку підходящої роботи.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що після звільнення 28 січня 2016 року із ТОВ «Щедроти землі» вона 11 лютого 2016 року в Городенківському РЦЗ ДСЗ України отримала статус безробітної і її було направлено на роботу в СГВК ім. Т.Г. Шевченка, де відповідно до наказу від 16 лютого 2016 року № 5 її прийнято на роботу на посаду агронома та припинено виплату допомоги із безробіття. Зазначила, що її не було ознайомлено з наказом про прийняття на роботу, функціональними обов'язками, розміром заробітної плати, у результаті чого позивач направила заяву про звільнення та вжиття заходів до повернення позивача у стан перебування на обліку в Городенківському РЦЗ ДСЗ України в статусі безробітної.

Посилаючись на те, що відповідач СГВК ім. Т.Г. Шевченка належним чином її не працевлаштував та не виплатив заробітної плати, тому позивач просила стягнути з нього, починаючи з 16 лютого 2016 року заробітну плату не меншу, ніж 5 588 грн 18 коп. щомісячно та поновити її на обліку в центрі зайнятості як таку, що шукає роботу.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2016 року за заявою ОСОБА_3 позов у частині вимог про поновлення її на попередній роботі в Городенківському РЦЗ ДСЗ України із заняттям пошуку роботи залишено без розгляду.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона працювала в СГВК ім. Т.Г. Шевченка та має право на стягнення заробітної плати.

Так, на підставі наявних у справі доказів судом установлено, що відповідачем 16 лютого 2016 року видано наказ про прийняття позивача на роботу на посаду агронома з випробувальним терміном - 1 місяць із посадовим окладом - 2 500 грн, однак цей наказ у той же день скасовано у зв'язку з тим, що позивач не приступила до роботи та не надала документів про відповідну спеціальність, паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги, спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Зокрема, доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона виходила на роботу, однак не приступала до виконання своїх обов'язків із вини роботодавця, який не визначив її функціональних обов'язків, апеляційний суд обґрунтовано визнав такими, що не підтверджені будь-якими доказами, а згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд належно оцінив ті обставини, що позивач не заперечувала факту неподання нею до СГВК ім. Т.Г. Шевченка жодних документів щодо працевлаштування; що в її трудовій книжці відсутній запис про прийняття її на роботу, а також що позивач у встановленому законом порядку не оскаржувала видані СГВК ім. Т.Г. Шевченка накази від 16 лютого 2016 року № № 5 та 6 про прийняття її на роботу та про скасування наказу про прийняття на роботу.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про те, що висновки судів про відмову у задоволенні позову не ґрунтуються на жодних нормах матеріального права, а її порушене трудове право підлягає захисту, є помилковими, спростовуються матеріалами справи та установленими судами обставинами, а під час розгляду справи суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, достатньо повно установили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Натомість позивач відповідно до вимог ст. ст. 3, 10, 60 ЦПК України не надала доказів на підтвердження наявності правових підстав для стягнення з СГВК ім. Т.Г. Шевченка на її користь заробітної плати.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В. Маляренко