АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/265/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/545/16 Доповідач - Гурзель І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

та ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника Відділу освіти Бучацької РДА ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу освіти Бучацької районної державної адміністрації про визнання незаконним вивільнення з роботи, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі з семигодинним тижневим навантаженням та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, відділу освіти Бучацької районної державної адміністрації про визнання незаконним звільнення з роботи, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі з семигодинним тижневим навантаженням та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що згідно до наказу відділу освіти Бучацької райдержадміністрації від 18.08.2014р. №107-К її призначено вчителем основ християнської етики, шляхом переведення з посади директора школи 18.08.2014р. Зазначає, що 29.08.2014р. директор школи ОСОБА_2 заявила їй, що навчальним планом Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ст. на 2014-2015 навчальні роки не передбачено годин для вивчення курсу «Основ християнської етики». З 1 09.2014р. ОСОБА_2 не включила її в тарифікаційні списки вчителів Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ст., а 09.09.2014р. надіслала їй листа, в якому повідомила, що навчальним планом не передбачено годин на вивчення основ християнської етики, а тому її не можуть забезпечити роботою. Вказала, що директор школи, порушивши чинне законодавство, подала її на звільнення до відділу освіти РДА Бучацької райдержадміністрації. З наказом про вивільнення директор школи її не ознайомила за 2 місяці до вивільнення, не запропонувала їй жодного варіанту залишення на роботі. Так, позивач зазначає, що 22.01.2015р. вона випадково дізналася, що 10.11.2014р. відповідно до наказу відділу освіти Бучацької райдержадміністрації №317-К вона звільнена з роботи. Вважає наказ про звільнення її з роботи незаконним і таким, що підлягає до скасування.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2015 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року скасовано та передано справу на новий апеляційний розгляд.

У відповідності до п.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано всіх обставин справи. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції не вірно дійшов висновку, що її вивільнення відбулося через зміни в організації праці, через що потягло скорочення штату чи чисельності працівників, так як відповідач не надала будь які докази, які б підтверджували ситуацію, щодо змін в організації праці. Крім того, позивач зазначає, що судом не враховано її високу кваліфікацію і те, що вона погоджувалась виконувати іншу роботу у навчальному закладі в межах педагогічної спеціальності.

Заслухавши в судовому засіданні позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, відповідача ОСОБА_2 та представника Відділу освіти Бучацької РДА ОСОБА_3, які заперечують проти апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим, а тому просять її відхилити, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи рішення у відмові ОСОБА_1 в поновленні на роботі суд першої інстанції виходив насамперед з того, що вивільнення позивачки викликане змінами в організації праці (не введенням у навчальний план Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ст. на 2014-2015 навчальний рік курсу «основ християнської етики») та скороченням, у зв'язку з цим, штату працівників. А також з того, що про наступне вивільнення ОСОБА_1 персонально попереджено не пізніше ніж за два місяці та одночасно з попередженням про звільнення позивачці було запропоновано іншу посаду в Ліщанецькій ЗОШ І-ІІ ступенів, від якої вона відмовилася.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та правовідносинам сторін.

Так, судом встановлено, що згідно із наказом начальника відділу освіти Бучацької РДА № 79-к від 26.05.14 ОСОБА_1 поновлено на попередній роботі на посаді директора школи та на посаді вчителя основ християнської етики з 25.02.14р. Підставою для цього послужило рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 22.05.14 р., яким позивача поновлено на роботі.

Наказом начальника відділу освіти Бучацької РДА №107-к від 18.08.14 ОСОБА_1 з 18.08.14 призначено вчителем основ християнської етики у зв'язку з її переведення з посади директора цієї школи, за її заявою.

Крім того, судом встановлено, що робочим навчальним планом Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ступенів на 2014-2015 навчальний рік, який складений та затверджений відповідачами 28.08.2014 р., не передбачено предмету «основи християнської етики».(а.с.42) Вказаний навчальний план затверджений Відділом освіти та на підставі нього розподілено навчальний час для початкової школи та для основної школи.

Таким чином відповідачем -Бучацьким відділом освіти, ОСОБА_1, переведено на посаду, яка через 10 днів з часу переведення була ліквідована, що свідчить про недоліки в організації та плануванні навчального процесу. Суд не може робити висновку про доцільність чи недоцільність таких дій адміністрації школи та РайВО, оскільки це є їх виробничою діяльністю, однак є очевидним, що внаслідок прийняття такого рішення за декілька днів до початку навчання, відповідач виплачував не зайнятому вчителю середньомісячний заробіток на протязі двох місяців, що спричинилось до матеріальних збитків.

Наказом начальника відділу освіти Бучацької районної державної адміністрації від 10.11.14 №317-к на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_1 звільнено з роботи із 10.11.14. Звільнення погоджено із профспілковим комітетом.

Відповідно до (п. 1 ст. 40 КЗпП), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) Зміни в організації виробництва i праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працiвникiв.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 i 6 цiєї статтi, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на iншу роботу.

Разом з тим, у відповідності до ст.26 Закону України Про загальну середню освіту трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України Про освіту цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вказаним вимогами закону оспорюваний наказ не відповідає. Так, з дослідженого штатного розпису Ліщанецької ЗОСШ за 2014 рік (а.с.117) вбачається, що в штаті школи зазначені 21 працівників, які виконують адміністративно-розпорядчі обов'язки, технічні, медичні, а також інші допоміжні працівники. Педагогічні функції у школі по штату виконують два педагогічні працівники, а саме: педагог -організатор та соціальний педагог. Решта педагогічних працівників школи в штаті не перебувають і їх посади штатним розписом непередбачено. При цьому, об'єм праці решти педагогічних працівників (години, предмети викладання) регламентується педагогічним навантаженням вчителів та тарифікаційними списками.

Отже, колегією суддів встановлено, і це не оспорюється сторонами, що на час звільнення ОСОБА_1, змін в штатному розписі не відбулось, скорочення штатних працівників не було, а тому, що до ОСОБА_1, зазначена в наказі ч.1 ст.41 КзпП України, може бути застосована тільки при умові скорочення чисельності працівників школи, що також не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки з часу попередження позивачки до часу її звільнення кількість працівників не скоротилась, а навпаки збільшилась.

Встановлено що урок основ християнської етики, є варіативною складовою змісту загальної середньої освіти та у відповідності до Закону України Про загальну середню освіту формується загальноосвітнім навчальним закладом з урахуванням особливостей регіону та індивідуальних освітніх запитів учнів. Дирекцією Ліщанецької ЗОСШ та Бучацьким РайВО не було передбачено викладання зазначеного предмету в навчальний план школи на 2014 -15 рік. (а.с.40-43)

Тому, колегія суддів приходить до висновку що в серпні 2014 року у Ліщанецькій ЗОШ І-ІІ ст. відбулись зміни в організації праці, внаслідок припинення читання курсу основ християнської етики

Судом, також встановлено, що згідно диплому ОСОБА_1 від 25.06.1983 р., ИВ № 081670, реєстраційний № 609 та посвідчення (а.с.199,200) визначено, що її педагогічною спеціальністю є географія, та вчитель основ християнської етики, а отже вона має можливість викладати зазначені предмети, споріднені предмети, або загально-педагогічні дисципліни, які не потребують спеціалізації.

Однак ОСОБА_1 при розроблені тарифікаційних списків на 2014-15 року не була протарифікована на викладання по будь якій з цих дисциплін, хоча до звільнення викладала також 0,5 год. географії.

Посилання представників відповідачів про те, що ОСОБА_1 29.08.2014 року пропонувалась інша робота, а саме: 0,5 ставки ГПД або 0,5 год. етногеографії від якої та відмовилась, та заперечення ОСОБА_1 що до такої події та її посилання на те що такого небуло і ніхто іншої роботи її непропонував, колегія суддів оцінює з тієї позиції що з пояснень свідків та відомостей зазначених в акті, повідомлення про скорочення посади позивачки викликало у позивачки досить емоційну реакцію. За вказаних обставин, оскільки питання зміни роботи є важливим і відповідальним для кожного працівника, роботодавець повинен був надати позивачці певний розумний термін на обдумування та вирішення зазначеного питання зважено. Тим більше, що предмет -ГПД є варіативним і негайного введення непотребував. Разом з тим прийнявши на запропоновану ОСОБА_1 посаду 1.09.2014 р. іншу особу, відповідач позбавив ОСОБА_1 можливості визначитись. Вподальших повідомленнях на адресу ОСОБА_1 роботодавець тільки константував факт її відмови від запропонованих посад, що вбачається з Листа -повідомлення від 09.09.2014 року , в якому ОСОБА_1 повідомляється про те, що годин предмета основи християнської етики навчальним планом не передбачається. Також судом приймається до уваги що ОСОБА_1, як в позовній заяві так і під час розгляду справи в судах, стверджує що погоджувалась на любу роботу, однак її ніхто не пропонував.

При цьому колегія враховує що працівник є слабшою стороною трудового договору, який обмежений у поданні доказів. Право на працю захищається Конституцією України, враховуючи поспіх у скороченні предмета який вела позивачка та заміни вільної вкансії, колегія вважає що реальної пропозиції на зміну умов праці від роботодавця небуло.

Вказане порушення допущене внаслідок невиконання відповідачами вимог п.13 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України, затверджених наказом МОН України № 445 від 20.01.1993 року, яким передбачається що звільнення педагогічних працівників у зв'язку із скороченням обсягу роботи може мати місце тільки в кінці навчального року. Вказані Типові правила враховують спеціалізацію роботи у школах і є обовязковими до виконання відповідачами, як спеціальне трудове законодавство.

Доводи відповідачів та їх представників про те що рішення про невключення основ християнської етики в навчальний план вони прийняли під впливом заяв батьків про те що вони небажають що б діти вивчатли цю дисципліну, не є вірними.

Так зазначені зави (а.с.26-31, 230-247) всі датовані одним числом- 26.08.2014 року. У частині з них зазначено небажання, що б ОСОБА_1 взагалі навчала дітей, що Законом про загальну середню освіту непередбачено.

Судом незаперечується можливість батьків впливати на навчальний процес у школі, однак вимоги таких заяв повині співставлятися з передбаченим порядком та вирішувати чи це не призведе до негативних наслідків, як в даному випадку. Що до викладання зазначеного предмета законодавством застосовано термін з урахуванням індивідуальних освітніх запитів учнів. А тому відповідачам слід було перевірити заяви на відповідність Типовим правилам та Закону Про загальну середню освіту в частині терміну подання та вимог які там ставляться.

Також у відповідності до ст. 42 КзпП України при скороченні чисельності та штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністью праці. Вказані вимоги законодавства на час звільнення ОСОБА_1 теж враховані не були .

ОСОБА_1, згідно атестаційного листа (а.с.161) має кваліфікацію спеціаліста вищої категорії, звання Старший вчитель, неодноразово нагороджувалась грамотами за успіхи в роботі (а.с. 167-170).

У відповідності з педагогічною спеціальністью ОСОБА_1 на час звільнення, що мало місце 10.11.2014 року, за кваліфікацією, конкурувала з вчителем географії та вчителем ГПД . Відповідачами не доведено, що заначені вчителі мали перевагу у кваліфікації перед ОСОБА_1.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 підлягає до поновлення на попередній роботі на посаді вчителя.

Що стосується стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», зі змінами, порядок визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу регулюється вказаною постановою. При цьому, при розрахунку слід урахувати Постанову Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Так, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували настанню певної події.

Згідно з довідкою про середню заробітну плату (дохід) від 19.05.2015 р. за №167/01-22 середньомісячна зарплата позивача становить 1076,09 грн. Середньоденна заробітна плата відповідно складає 47, 83 грн. (1076,09 * 2/ 45)

Кількість днів вимушеного прогулу за 2014 рік - листопад грудень 14 та 23 дні *47,83= 1769,71 грн. За 2015 рік- 250 роб. днів * 47,83 = 11957,50 грн. Та за 2016 рік: січень 19 х 47,83 =908,77грн.; лютий 21 х 47,83 =1 004,43 грн.; березень 22 х 47,83 = 1 052,26 грн.; та квітень 10 х 47,83 =478,30 грн.

Отже, середній заробіток працівника за час вимушеного прогулу складає 17 170,97 грн.

Доводи позивача про те що її слід поновити на роботу з тижневим навантаженням 7 годин, до задоволення не підлягають, оскільки судом встановлено що відбулись зміни в організації виробництва і праці. Колегія зазначила, які недоліки при цьому виявлені, однак суд не вправі зобовязати роботодавця відновлювати ті чи інші посади. Визначення педагогічної нагрузки належить до компетенції дирекції школи. В частині зазначених позовних вимог слід відмовити.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів апеляційної інстанції, вважає рішення суду першої інстанції не законним із за невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає до сасування з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1.

Скасувати наказ Відділу освіти Бучацької РДА № 317-к, від 10.11.2014 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді вчителя Ліщанецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Бучацького району Тернопільської області з 10.11. 2014року.

Стягнути з Відділу освіти Бучацької РДА в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 17 170 грн. ( сімнадцять тисяч сто сімдесят гривень) 97 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Відділу освіти Бучацької РДА 1 717 грн. судового збору в користь держави.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області в частині поновлення на роботі та стягненні заробітної плати за один місяць в розмірі 1 076 грн.( одна тисяча сімдесят шість гривень) підлягає до негайного виконання.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скаргу.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4