АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7137/16 Справа № 204/1550/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1,посвідчений 23.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, в якому дарувальником є ОСОБА_7, а обдарованим значиться відповідач ОСОБА_4,а також просив визнати за ним право власності на вказану квартиру та скасувати державну реєстрацію права власності на неїза ОСОБА_2

В обґрунтування позову зазначив, що 11.01.2013 року, померла його тітка, ОСОБА_7, яка була рідною сестрою його матері, ОСОБА_8 Після смерті тітки відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1997 року, що зареєстроване в ДМБТІ за № 27оп-11.

За життя ОСОБА_7 залишила заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіла його рідному братові - ОСОБА_9 Після смерті тітки, протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини,а його брат, ОСОБА_9, відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Зазначає, що він, як племінник ОСОБА_7 є родичем другого ступеня споріднення та має право на спадкування у пяту чергу, жодних інших осіб, які б мали право на спадкування після смерті ОСОБА_7 немає, а отже він є єдиним спадкоємцем.

23 грудня 2015 року він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову у зв'язку з тим, що спірна квартира, яка належала його тітці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1997 року, була 07.10.2015 року незаконно відчужена від імені його померлої тітки і на сьогоднішній день «власником» вищевказаної квартири є відповідач ОСОБА_2

З ОСОБА_2 він ніколи знайомим не був. Коли він прийшов до квартири, то усі замки у ній були поміняні, й він так і не зміг туди потрапити, а тому зрозумів, що зіткнувся з квартирними аферистами. Із відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_5С, вбачається, що вперше квартира ОСОБА_7 була відчужена від її імені за договором дарування від 23.09.2015 року, дарувальником та обдарованим в якому зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_4, причому місце реєстрації, код РНОКПП та підписи в договорі не співпадають. Зокрема, його тітка померла 11.01.2013 року, а договір дарування вона начебто уклала 23.09.2015 року.

Як на підставу задоволення позову позивач посилався на норми ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України від 17.12. 2014 рої по справі № 6-140цс14, де вказано, що за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів і майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Тому він також заявляє вимогу про витребування майна від останнього власника квартири - ОСОБА_2Р./т.1.а.с. 3-4, 145-147/.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, дарувальником та обдарованим в якому зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідчений 23.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 та передано зазначене нерухоме майно у володіння ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 28,74 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 11 січня 2013 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами /т.2 а.с.4-8/.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі /т.2 а.с.16-22/.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 народилася 10.05.1930 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЦ № 562075, виданого Піщівською сільською радою Ярунського району 12.05.1951 року, актовий запис № 44. Батьками в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 /т.1 а.с. 13/.

ОСОБА_12, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 188414, виданого виконавчим комітетом Піщівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області 13 березня 2013 року, актовий запис № 20. Батьками в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 /а.с. 14/.

Отже, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 були рідними сестрами.

Згідно копії рішення Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 30.09.1999 року по справі № 2-404, шлюб укладений між ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 було розірвано /т.1.а.с. 15/.

Позивач по справі, ОСОБА_3, народився 07.03.1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-УР № 0288716, яке видано Піщівською сільською радою Новоград-Волинського району 15 березня 1965 року, актовий запис № 13. Батьками в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_13 та ОСОБА_8 /т.1 а.с. 14/.

Отже, позивач по справі ОСОБА_3, є рідним сином ОСОБА_8, а отже доводиться померлій ОСОБА_7 рідним племінником.

Встановлено, що за життя ОСОБА_7 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_5, загальною площею 28,74 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 05.03.1997 року Виробничим обєднанням Південний машинобудівний завод згідно з розпорядженням №1078-97 від 05.03.1997 року /т.1 а.с.9/.

Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано у встановленому законом порядку у МБТІ за № 270п-11, про що свідчить посвідчувальний запис на зазначеному свідоцтві / т.1 а.с. 9 зворот/.Зазначений факт також підтверджується листом КП «Дніпропетровське МБТІ» від 11.01.2016 року за №122, у якому вказано, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6, яке зареєстроване за гр. ОСОБА_7 /т.1.а.с.10/.

Згідно довідки КП «Жилсервіс-1» від 08.12.2015 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_7 з 01.04.1977 року по день смерті 11.01.2013року /т.1.а.с.8/.

За життя, 22.08.2008 року, ОСОБА_7 склала заповіт, яким все своє майно заповіла брату позивача - ОСОБА_9. Вказаний заповіт був посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 22.08.2008 року та зареєстрований за № 5-2746 /т.1 а.с. 118/.

ОСОБА_7 померла11 січня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 210044, виданого 15 січня 2013 року Виконкомом Піщівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №2 /т.1 а.с.7/.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_8.

У встановлений законом строк, 19.03.2013 року, до Третьої дніпропетровської державної контори, із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7 звернувся позивач ОСОБА_3, просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на його імя, зазначивши, що крім нього, у спадкодавця є спадкоємець за заповітом - ОСОБА_9 /т.1 а.с.112/.

Цього ж дня, 19.03.2013 року до нотаріальної контори звернувся брат позивача -ОСОБА_9, в якій зазначив, що 11 січня 2013 року померла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце народження: с. Піщев, Новоград-Волинського району Житомирської області, постійне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, яка залишила на його імя заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.08.2008 року за реєстровим № 5-2746, та заповідальне розпорядження в ПАТ КБ «Приватбанк» 23.11.2011 року за № SAMDN5189. Згідно даної заяви, ОСОБА_9 відмовився від належної йому спадщини, що залишилася після смерті його тітки ОСОБА_7/т.1 а.с.113/.

На підставі вказаних заяв, 19.03.2013 року нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 188/2013 /а.с.112-141/.

Отже, єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_7, померлої 11 січня 2013 року, що прийняв спадщину, є позивач ОСОБА_3, який є рідним племінником спадкодавця, а отже родичем другого ступеня споріднення, та відноситься до спадкоємців пятої черги спадкування, оскільки спадкоємець за заповітом відмовився від належної йому частини спадщини, а інших спадкоємців попередніх черг спадкування, які прийняли спадщину, згідно матеріалів спадкової справи судом не встановлено.

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, 19.01.2016 року, від імені позивача, діючи на підставі довіреності, до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_14 /т.1 а.с.125/.

Постановою державного нотаріуса від 19.01.2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_7 - на квартиру АДРЕСА_9, оскільки згідно витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.01.2016 року, ідентифікатор пошуку 130556545, встановлено, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3348 від 07.10.2015 року /т.1 а.с.140, 141/.

Згідно вказаного договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2015 року, ОСОБА_2 придбала у відповідача ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_10, яка йому належить на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування від 23.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 2473 /т.1 а.с. 39-40/.

Судом першої інстанції було витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 копію договору дарування від 23.09.2015 року, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього договору /т.1.а.с. 197-215, 231-250/.

Матеріали нотаріальної справи містять свідоцтво про право власності на житло, видане 05.03.1997 року Виробничим обєднанням Південний машинобудівний завод «ім. Л.І. Брежнева» згідно з розпорядженням №1078-97 від 05 березня 1997 року, в якому зазначено, що ОСОБА_7 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_11, загальною площею 28,74 кв.м. /т.1.а.с.233/.

Згідно фотокопії відповіді КП «ДМБТІ» № 11167 від 22.09.2015 року, наданої приватному нотаріусу ОСОБА_6, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_12 містяться відомості про право власності за гр.ОСОБА_7 /т.1.а.с.239/.

До матеріалів нотаріальної справи долучено звіт про оцінку майна від 21.09. 2015 року, який виготовлений ТзОВ «АЛЬЯНС_ОЦІНКА», згідно якого вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 становить 79500,00 грн. /т.1.а.с. 240/.

Як вбачається з договору дарування від 23.09.2015 року, ОСОБА_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, б. АртемаАДРЕСА_13 передала безоплатно у власність відповідача, ОСОБА_4, належну їй квартиру АДРЕСА_14, загальною площею 28,74 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м./т.1.а.с. 232/.

Між тим, згідно копії паспорта громадянина України серії АМ 281690, виданого Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 18.05.2001 року, спадкодавець ОСОБА_7 народилася 15.05.1930 рокув с. Піщев Новоград-Волинського району Житомирської області та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 з 01.04.1977 року/т.1.а.с.107/. До матеріалів нотаріальної справи долучена копія паспорту дарувальника ОСОБА_7, який різниться з копією справжнього паспорту ОСОБА_7 серії АМ 281690 та у ньому міститься фотокартка іншої особи /т.1.а.с.73/. Це копія паспорту громадянина України, серії АН 648478 на імя ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_10, виданого Тернівським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 13.11.2007 року, місце проживання зареєстровано 15.11.2007 року за адресою: м. Тернівка, б. Артема, 6а кв.91., тобто іншої особи, яка не є власником спірної квартири /т.1 а.с.248/. Відтак, під час укладання договору дарування у нотаріальній конторі була присутня інша особа, а не власник спірної квартири.

Згідно копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 01.12.1999 року, виданої ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, ОСОБА_7 одержала ідентифікаційний номер /а.с.107 зворот/, тоді як у нотаріальній справі міститься копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру на імя ОСОБА_7, виданої 25.06.1998 року Новомосковською обєднаною ДПА м.Новомосковська Дніпропетровської області, згідно якої вказаній фізичній особі присвоєний РНОКПП - /т.1 а.с.248 зворот/.

Крім того, інформація, викладені у довідці № 03/5/18 від 22.09.2015 року, виданої КП «Жилсервіс-1» ДМР, яка була надана нотаріусу на день посвідчення договору дарування, не відповідає дійсності та спростовуються довідкою КП «Жилсервіс-1» № 679 від 08.12.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_12 з 01 квітня 1977 року по день смерті - 11 січня 2013 року/т.1.а.с.8/.

Виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в силу норм ст.ст. 11, 12, 203, 215, 216, 236, 321, 328, 387, 388, 1216-1218, 1220, 1222, 1233, 1268-1273, 1296, 1297 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат» підлягають задоволенню / т.2 а. с. 4-8/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обвязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, (РНОКПП - НОМЕР_1) не було законних прав та підстав для укладення договору дарування спірної квартири, оскільки остання не була власником зазначеного майна, не мала необхідного обсягу прав та обовязків щодо розпорядження спірною квартирою, а справжній власник квартири ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_2) на час укладення оспорюваного договору була померлою (дата смерті 11.01.2013 року), а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору дарування недійсним.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 26 Постанови «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12).

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач як єдиний спадкоємець майна померлої ОСОБА_7, успадкував і право на витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку ВСУ від 23 січня 2013 року по справі № 6-164/цс-12 спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації квартири АДРЕСА_15 за ОСОБА_2.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм ст. 388 ЦК України та безпідставного витребування належної відповідачці квартири. Крім того, будучи добросовісним набувачем, ОСОБА_2 має право звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення витрат на придбання спірної квартири з особи, яка отримала кошти за недійсним правочином.

Доводи апелянта у скарзі, стосовно того, що позивач не звертався до правоохоронних органів щодо вчинення кримінального правопорушення не мають правового значення для вирішення даного спору.

Посилання апелянта у скарзі на те, що ОСОБА_3 не є єдиним спадкоємцем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки інші родичі померлої не звертались до нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини, а спадкоємець за заповітом - ОСОБА_9 відмовився від спадщини.

Доводи щодо не встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, відповідно ж до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. А тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: