№ провадження 22-ц/781/1720/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

07.09.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного і іпотечного договорів, договору поруки та частково недійсним договорів факторингу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного і іпотечного договорів, договору поруки та частково недійсним договорів факторингу.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що 14.07.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №030/07.08/88-523 КЛ, згідно з яким банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 35 000 доларів США на строк з 14.07.2008 року до 13 липня 2018 року на умовах, передбачених у вказаному договорі, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі та у строки, передбачені зазначеним договором.

Згідно статуту ПАТ «Омега Банк» рішенням загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 року ПАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ПАТ «Сведбанк».

Позивачі зазначили, що банк надав позичальнику грошові кошти у валюті - доларах США до 13.07.2018 року, що суперечить ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, у спірному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, відсутні умови, які п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил визнані обов'язковими.

Позивачі зазначили, що банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача і у наданому розрахунку не було вказано повної орієнтованої вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та незрозуміло для споживача. Графік погашення кредиту не містить відомостей про суми сплати процентів за користування кредитом та фінансових зобов'язань позивача за кожним платіжним періодом, а також ні у графіку платежів, ні у змісті договору не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

В порушення п.2 ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банк не надав позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, не попередив про валютні ризики.

Кредитний договір не містить відомостей про позичкові рахунки, відкриті з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту та рахунки сплати відсотків, на місці, в якому передбачалось внесення сторонами відповідних відомостей стоять незаповнені прочерки.

Позивачі зазначили, що кредитний договір підписаний під впливом обману з боку банку, оскільки невнесення відомостей про рахунки обліку отриманих коштів у межах кредитного ліміту та рахунки нарахованих та сплачених відсотків виключає можливість здійснення контролю за достовірністю ведення банком відповідного обліку у порядку, визначеному НБУ.

Зазначено , що 14.07.2008 року між ОСОБА_3 та банком укладено договір поруки №030/07.08/88-523 П, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за даним кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом 14.07.2008 року щодо майна - квартири АДРЕСА_1, яке належить йому на праві власності.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15.

28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами та договорів забезпечення.

Позивачі зазначили, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності юридичної особи, оскільки не мали ні генеральної ні індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій і відтак не мали право укладати договори факторингу.

Позивачі зазначили, що перехід від банку до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», та від останнього до ТОВ «Кредитні ініціативи» прав вимоги у валюті (доларах США) є неправомірними.

Зазначили , що їм не було відомо про відступлення прав вимоги і повідомлень про це вони не одержували.

Просили суд визнати недійсним кредитний договір №030/07.08/88-523 КЛ від 14.07.2008 року, укладений між ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всім правам та зобов'язанням ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2; визнати недійсним договір поруки № 030/07.08/88-523 П від 14.07.2008 року та іпотечний договір від 14.07.2008 року, реєстровий № 2175, які укладені між ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всім правам та зобов'язанням ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3; визнати частково недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 030/07.08/88-523 КЛ від 14.07.2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» ОСОБА_2; визнати частково недійсним договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 030/07.08/88-523 КЛ від 14.07.2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 14 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Омега Банк», та позивачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 030/07.08/88-523КЛ, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 35 000 доларів США, на строк з 14 липня 2008 року по 13 липня 2018 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв'язку із порушенням умов цього договору та інших витрат Банку, пов'язаних з одержанням виконання.

Суд першої інстанції зазначив , що кредитний договір був укладений сторонами з урахуванням волевиявлення позивача ОСОБА_2, оскільки підписи на договорі - є доказом того, що сторони погодилися з умовами укладених договорів.

Згідно п.10.12 кредитного договору - підпис позичальника на оригіналі договору є письмовим підтвердженням того, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 20 травня 2007 року №168, в повному обсязі.

Таким чином, позивач підтвердила свою здатність виконувати умови договору, та те, що всі умови договору їй цілком зрозумілі, і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім цього, ч. 2, 3 статті 533 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

ОСОБА_2 отримала кредитні кошти та тривалий час ними користується. Крім того тривалий час виконувала взяті на себе зобов'язання - повертаючи кредит частинами та сплачуючи відсотки за користування кредитними коштами. Таким чином, кредитний договір № 030/07.08/88-523КЛ був укладений між сторонами та виконувався тривалий час.

Відповідно до п.п. 1.2-1.4 кредитного договору кредит надається банком у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається в іпотеку банку. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: квартира, загальною площею 47,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить позивачу ОСОБА_3.

Суд першої інстанції встановив , що 14 липня 2008 року між банком та позивачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 030/07.08/88-523-П, згідно умов якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 030/07.08/88-523КЛ від 14 липня 2008 року, у сумі 35 000 доларів США, строком до 13 липня 2018 року, з процентною ставкою 11,9% річних за їх використання.

Згідно п. 2 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Однак, споживач не скористався своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору та навпаки, прийняв виконання умов договору, шляхом його підписання та виконання, з отриманням кредиту і з частковим виконанням умов кредитного договору.

Суд першої інстанції встановив , що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 030/07.08/88-523КЛ від 14 липня 2008 року в сумі 293 117,95 грн., а також судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

На примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-2111/2011, виданий 05.02.2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» боргу у розмірі 294 937,95 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 грудня 2014 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про заміну сторони за виконавчим листом № 2-2111/2011, в якому стягувач ПАТ «Сведбанк», боржники- ОСОБА_2, ОСОБА_3, з ПАТ «Сведбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - відмовлено у зв'язку з тим, що передання ПАТ «Сведбанк» своїх прав іншій особі за договором відступлення права грошової вимоги не є правонаступництвом, крім того, право вимоги вже було реалізоване і виконавче провадження відкрите.

Вказані обставини встановлені також рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач ОСОБА_2 погодилась з умовами кредитного договору, скріпила його своїм підписом та вчинила дії на виконання їх умов, отримавши від банку суму кредиту в доларах США, які повинна повернути банку на умовах, визначених у кредитному договорі № 030/07.08/88-523КЛ від 14 липня 2008 року, відповідно до ст. 1049 ЦК України та рішення суду від 11.10.2011 року.

Суд першої інстанції, посилаючись на встановлені при розгляді справи обставини, дійшов висновку, що підстав встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України для визнання правочинів недійсними, позивачами в позовній заяві та представником позивача в суді не наведено, а також позивачі не вказують за захистом якого свого порушеного права вони звертаються до суду із вимогою про визнання договорів факторингу недійсними. Також позивачі не вказують які дії, чи бездіяльність відповідачів призвели до порушення прав чи свобод позивачів, а отже позовні вимоги щодо визнання договорів факторингу недійсними - є необґрунтованими.

Крім того суд першої інстанції зазначив, що спірні договори: кредитний, іпотечний, поруки - укладено в 2008 році, однак в суд ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з даним позовом тільки 28.08.2015 року.

В апеляційній скарзі зазначається, що ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання частково недійсним договору факторингу №15 від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №030/07.08/88-523 КЛ від 14.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_2, та визнання частково недійсним договору факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія» Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №030/07.08/88-523 КЛ від 14.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_2 мотивуючи свої доводи тим, що отримавши за договором факторингу, що оскаржується , відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України права первісного кредитора у зобов'язанні за оскаржуваним кредитним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а саме обов'язок надавати кредитні ресурси у межах кредитної лінії та вимагати їх повернення з оплатою проценті відповідачі: ТОВ «Факторингова компанія» Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності юридичної особи, а саме - не мали ні генеральної, ні індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій , як це передбачено законодавством України, відтак і не мали права укладати договори факторингу. Перехід від банку до ТОВ «Факторингова компанія»Вектор Плюс» а в подальшому до та ТОВ «Кредитні ініціативи» прав вимоги у валюті є неправомірними.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Колегія суддів приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив дійсні обставини справи, розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що договір факторингу №15 від 28.11.2012 року укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №030/07.08/88-523 КЛ від 14.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_2, та договір факторингу від 28.11.2012 року, та договір укладений між ТОВ «Факторингова компанія» Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №030/07.08/88-523 КЛ від 14.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» не є валютною операцією під час якої потребується отримання ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями в розумінні Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р з наступними змінами та доповненнями.

Доводи викладені в апеляційній скарзі в цій частині є помилковими, оскільки були укладені договори про відступлення права вимоги (цесії) і в подальшому ТОВ «Кредитні ініціативи» звертались до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в гривневому еквіваленті а не валюті США.

Інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: