У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська ОленаВолодимирівна, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Порто - Франко», про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28 квітня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра і гарантія») та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований за № 2359; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок загальною площею 236,30 кв. м та земельну ділянку площею 0,1000 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що 22 серпня 2003 року між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» (далі - ВАТ Банк «Біг Енергія» ) було укладено кредитний договір № 11/20-08-2003, за умовами якого позивачу було надано кредит на загальну суму 593 тис. грн під 21 % річних з кінцевим терміном повернення з урахуванням укладених додаткових угод до 25 лютого 2010 року. 15 вересня 2003 року між ОСОБА_4 та ВАТ Банк «Біг Енергія» було укладено другий кредитний договір № 11/15-09-2003, за умовами якого позивачу було надано кредит на суму 327 тис. дол. США під 16 % річних з кінцевим терміном повернення з урахуванням укладених додаткових угод до 25 лютого 2010 року. З метою забезпечення зобов'язань за кредитними договорами 15 вересня 2003 року між ОСОБА_4 та ВАТ Банк «Біг Енергія» було укладено договір застави (іпотеки), згідно з умовами якого позивач передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1.

10 лютого 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на зазначений житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1000 га, що розташована за цією ж адресою, на користь ВАТ Банк «Біг Енергія» та зареєстровано в реєстрі за № 180.

27 грудня 2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 3-233, за яким ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» набуло право вимоги до позивача за вказаними вище кредитними договорами зі змінами та додатками. 28 січня 2014 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 15 вересня 2003 року.

Відповідно до умов договору іпотеки 28 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу вказаних житлового будинку та земельної ділянки.

Позивач вказувала, що даний договір був укладений з грубим порушенням чинного законодавства, а саме вона не була повідомлена заставодержателем про намір укласти договір купівлі-продажу у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Також позивач вказувала, що на момент укладення оспорюваного договору діяв арешт на вказані житловий будинок та земельну ділянку, накладений ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.

Крім того, позивач зазначала, що при укладенні оспорюваного договору не були взяті до уваги положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також пропущено строк позовної давності, оскільки дія договору закінчилася 25 лютого 2010 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлених договором.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 серпня 2003 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 11/20-08-2003, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 214 тис. грн строком до 22 серпня 2013 року.

15 вересня 2003 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 11/15-09-2003, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 45 тис. дол. США строком до 22 серпня 2013 року.

15 вересня 2003 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_4 укладено договір застави (іпотеки), за яким на забезпечення своєчасного виконання своїх зобов'язань за кредитними договорами заставодавець передає у заставу заставодержателю належний заставодавцю на праві власності жилий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га за вказаною адресою.

15 липня 2004 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору застави (іпотеки) від 15 вересня 2003 року, яким було змінено умови щодо терміну повного повернення кредиту до 22 серпня 2008 року, а також доповнено новим розділом наступного змісту, за змістом якого звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до заставодержателя права власності на предмет застави у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; продажу предмету застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

29 лютого 2008 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до договору застави (іпотеки) від 15 вересня 2003 року, за яким змінено термін повного повернення кредитних коштів за кредитними договорами до 25 лютого 2010 року та вартість заставного майна.

10 лютого 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку на якій він розташований площею 0,1000 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, які належать на праві власності боржнику ОСОБА_4 та були передані в іпотеку останньою в забезпечення зобов'язань по кредитним договорам № 11/15-09-2003 від 15 вересня 2009 року, № 11/20-08-2003 від 22 серпня 2003 року разом з додатковими договорами, договорами про внесення змін, додатками і доповненнями, який зареєстровано в реєстрі за № 180.

Пунктом 6.5 кредитного договору № 11/20-08-2003 від 22 серпня 2003 року та пунктом 6.5 кредитного договору № 11/15-09-2003 від 15 вересня 2003 року надано право ВАТ Банк «Біг Енергія» передавати право вимоги до ОСОБА_4 за цими договорами іншій особі в будь-якому порядку відповідно до чинного законодавства.

27 грудня 2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, за яким ВАТ Банк «Біг Енергія» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набув права вимоги до ОСОБА_4 як боржника за кредитними договорами № 11/15-09-2003 від 15 вересня 2009 року, № 11/20-08-2003 від 22 серпня 2003 року разом з додатковими договорами, договорами про внесення змін, додатками і доповненнями.

28 січня 2014 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення прав за договором застави (іпотеки), за яким ВАТ Банк «Біг Енергія» відступив, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набув право заставодержателя згідно з договором застави, укладеного стягувачем з ОСОБА_4

23 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ВерповськоюО.В. посвідчено заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про вимогу щодо усунення порушень кредитного договору № 11/20-08-2003 від 22 серпня 2003 року. Заява була надіслана поштою рекомендованим листом 28 січня 2015 року та вручена особисто ОСОБА_4 03 лютого 2015 року. Відповіді на вказану заяву до нотаріуса ОСОБА_9 не надходило.

28 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», що являється іпотекодержателем за договором застави (іпотеки) від 15 вересня 2003 року та додаткових угод та договорів до договору застави (іпотеки) від 15 вересня 2003 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_4, та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_4

В пункті 1.3 вказаного договору зазначено про те, що право продажу земельної ділянки виникло у продавця у зв'язку із порушенням умов кредитного договору № 11/20- 08-2003 від 22 серпня 2003 року, укладеного між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_4, та договору купівлі-продажу права вимоги від 27 грудня 2013 року за № 3-233, укладеного між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на підставі положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а також застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у договору застави (іпотеки) зі змінами та доповненнями від 15 липня 2004 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений відповідно до норм чинного законодавства і підстав для визнання його недійсним немає.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Демяносов

А.В.Маляренко