Справа № 184/1486/16-ц
Номер провадження 2/184/553/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.20126.12.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 «про стягнення боргу»,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивачі підтримали свої уточнені позовні вимоги і просять суд стягнути з ОСОБА_5 на їх користь борг за договором позики в сумі 7000 грн., а також судові витрати по справі в сумі судового збору 551 грн. 21 коп..

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги позивачів підтримав та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка заперечувала проти позовних вимог позивачів та їх представника та просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що дійсно вона брала у позику грошові кошти у позивачів, але у розмірі 700 грн., а ні 7000 грн., про що власноручно написала розписку. В останнє судове засідання не зявилась.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти позовних вимог позивачів та їх представника та просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_5 її колишня невістка. Її син ОСОБА_7 уклав з відповідачкою шлюб у вересні 2013 року. ОСОБА_5 приїжджала в с. Покровське, просила зайняти гроші в сумі 7000 грн., але в неї не було. ОСОБА_8 вона попросила свою сестру ОСОБА_2 дати в борг гроші. 26.09.2013 року ОСОБА_2 у себе вдома передала ОСОБА_5 гроші в сумі 7000 грн., написала про це розписку, які до сих пір не повернула.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_5 його колишня дружина. Він одружився з нею у вересні 2013 року. До весілля ОСОБА_5 просила у нього зайняти гроші, у нього їх не було, тоді він звернувся до своєї матері, мати попросила свою сестру ОСОБА_2 зайняти гроші і потім зі слів йому стало відомо про те, що ОСОБА_2 зайняла ОСОБА_5 гроші в сумі 7000 грн..

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачами позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у вересні 2013 року відповідач по справі ОСОБА_7 (на той час Вишневська) ОСОБА_9 попросила у сім'ї позивачів у борг грошові кошти у розмірі 7000 грн., тому що їй необхідно було терміново закрити якісь боргові зобов'язання. 26 вересня 2013 року позивачі зі спільних коштів подружжя передали в с. Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області відповідачці в борг 7000 грн.. Це відбулось в присутності ОСОБА_6. Після отримання 7000 грн. відповідачка в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 власноручно написала розписку, що вона отримала від ОСОБА_1 в борг 7000 грн. та зобов'язувалась ці кошти повернути до 26 жовтня цього ж року. Відповідачка свої зобов'язання не виконала до теперішнього часу.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в простій письмовій формі. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України, якщо договір укладається в простій письмовій формі, його укладення може бути здійснено як у формі окремої угоди позики, так і шляхом обміну листами, телеграмами, тощо. Розписка, підписана відповідачем і є документом, який згідно закону стверджує укладення договору позики.

Суд вважає, що між сторонами відбувся договір позики, так як ОСОБА_5 були потрібні 7000 грн. і вона у позивачів попросила цю суму в борг. Позивачі надали їй цю суму в борг. Вона зобовязалась позивачам повернути цей борг, написавши письмове зобовязання (власноручну розписку), однак не повернула взяті в борг кошти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так як відповідачка порушила умови договору позики 12 липня 2016 року позивачами на ім'я відповідачки було направлено лист з вимогою повернути до 1 серпня 2016 року борг. ОСОБА_5 отримала лист позивачів 14.07.2016 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням. Навіть після їхньої вимоги відповідачка кошти позивачам до теперішнього часу не повернула.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатили суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачі не мають намірів поки що накладали на відповідачку індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На протязі майже 3 років відповідачка умови угоди не виконала і позивачам борг в сумі 7000 грн. не сплатила. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з вимогою повернути їм їхні кошти, але постійно отримували відмови щодо повернення коштів. Відповідачка по справі і не має наміру повертати позивачам кошти взагалі. Під будь-яким приводом вона ухиляється від повернення позивачам грошей, а їхні намагання зустрітися з нею часто виявляються марними. Позивачі вважають, що відповідачка заподіяла їм матеріальну шкоду у розмірі 7000 грн. у вигляді неповернення боргу.

Так як відповідачка не бажає виконати своє зобов'язання і щоб не сплив строк позовної давності позивачі вимушені звернутись з позовом до суду, а тому вважають, що їхні витрати по справі, а саме зі сплати судового збору, повинні бути стягнені з відповідачки.

Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, висловлені ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивачів та їх представника, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями позивачів та їх представника, висловлених в позовних заявах, наданими ними належними та достовірними письмовими доказами, поясненнями свідків, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідач не оспорює факт укладення з позивачами договору позики від 26.09.2013 року та факт власноручного написання нею письмової розписки про отримання грошових коштів у сумі 7 тис. грн., про свідчить копія та оригінал вказаного документу, які є в матеріалах справи, але всіляко намагається уникнути від виконання договору позики та цивільної відповідальності.

Безпідставними є посилання представника відповідача щодо порушення позивачами та його представником вимог ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України в тій частині, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також посилання на ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором, а також те, що відповідач взяла позику у сумі 700 грн., а ні 7000 грн., виходячи з наступного.

По перше, між сторонами по справі договір позики був укладений в письмовій формі шляхом написання письмової розписки, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1047 ЦК України.

По друге, позивачі направили на адресу відповідача письмову вимогу щодо повернення боргу за договором позики, яку відповідач власноручно отримала та протягом встановленого законом строку не вжила заходів щодо повернення боргу, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1049 ЦК України, так само як і сама розписка вказує на те, що відповідач повинна повернути боргу протягом одного місяця, тобто розпискою також встановлений строк виконання зобовязання.

По третє, безпідставними є твердження відповідача та її представника, що в написаній нею розписці була зазначена сума 700 грн., а ні 7000 грн. і позивачі самостійно дописали в розписці цифру «0», що значно перевищує суму договору позики. Судом двічі було запропоновано відповідачу щодо можливості проведення судової експертизи з метою визначення дійсності написаної розписки, однак вони відмовилися від проведення експертизи, посилаючись на відсутність грошових коштів, а тому доводи позивачів та їх представника у встановленому законом порядку спростувати не змогли. Окрім того позивачами надано до суду і оригінал письмової розписки, зміст якої не вбачає внесення до неї будь яких дописок або виправлень. Нормами ЦПК України передбачено проведення судової експертизи лише за клопотанням сторін, які беруть участь у справі. Не дивлячись на це, відповідач та її представник не скористалися наданим законом правом щодо проведення по справі судової експертизи.

За таких обставин суд, вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити та стягнути з ОСОБА_5В на користь позивачів борг за договором позики в сумі 7000 грн., а також судові витрати по справі в сумі судового збору 551 грн. 21 коп. відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 «про стягнення боргу» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 борг за договором позики в сумі 7000 (сім тисяч гривень), а також судові витрати по справі в сумі судового збору 551 грн. 21 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_8