Справа № 439/496/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 439/496/16-ц

Провадження № 2/439/328/16

6 вересня 2016 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., під час розгляду у відкритому судовому засіданні справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - Бродівського відділення Львівської обласної дирекції про визнання договору іпотеки недійсним,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Бродівського відділення Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль», в якій просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 23.11.2007 року, який укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПАТ «Райффаєзен банк Аваль», посвідчений 23.11.2007 року приватним нотаріусом Бродівського нотаріального округу Матіяш Г.П., зареєстрований в реєстрі за № 5242; судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просить суд його задоволити.

Представник позивачка ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримала, просить суд його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася повторно, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток (а.с. 44, 62, 70, 98), поясненнями відповідача ОСОБА_2, який є її чоловіком, що дружина знає про судове засідання. Відповідач ОСОБА_3 про причини неявки суд жодного разу не повідомила. Виходячи із вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності відповідача ОСОБА_3

Представник відповідача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в судове засідання не з'явився, але суду подано заяву представника банку Качор Н.Б., в якій просить слухання справи проводити у відсутності представника банку та врахувати позицію банку, висловлену в письмовому запереченні.

Взявши до уваги пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_2, письмове заперечення представника відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» Качор Н.Б. (а.с. 74-75), дослідивши представлені суду документи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Встановлено, що 22.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/0642/82/53885, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 40800,00 дол. США на споживчі цілі на строк до 22.11.2017 року під 13,25% річних(а.с. 11-15).

В забезпечення виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3, дружиною ОСОБА_2, був укладений договір іпотеки № 3584/0642/325570, посвідчений 23.11.2007 року приватним нотаріусом Бродівського РНО Матіяш Р.П., згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме, житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1.

Згідно пп. h) п. 5.1. договору іпотеки іпотекодавець гарантує, що обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких іпотекодавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором.

В пп. j) п. 5.1. договору іпотеки іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що в будинку, який є предметом іпотеки він постійно проживає та є зареєстрованим, а на час укладення договору іпотеки був неповнолітнім (малолітнім). Просить врахувати, що договір іпотеки укладався без згоди органу опіки і піклування, а тому вважає, що цим батьки позбавили його права на житло.

В ході судового розгляду справи встановлено, що на час укладення договору іпотеки (23.11.2007 року) ОСОБА_1 (позивач) був малолітнім і постійно проживав з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідачами) в будинку, який є предметом іпотеки за адресою АДРЕСА_1 і належить матері ОСОБА_3 на праві власності. В період з 27.08.2007 року по 28.01.2008 року ОСОБА_1 був знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання. З пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він з сином знялись з реєстрації в будинку № 7 по вул. Старобрідській у м. Броди через те, що мали намір отримати кредит і спеціалісти радили саме так зробити - виписати малолітню дитину.

Із змісту письмового заперечення банку та представленої копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_3 з 27.12.2005 року (а.с. 81) на праві власності також належить житлова квартира у АДРЕСА_2 (а.с. 81) і перед укладенням кредитного договору та договору іпотеки вона про це зазначила в своїй заяві-анкеті від 16.11.2007 року.

Бродівським районним судом Львівської області 07.12.2012 року винесено заочне рішення у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищезгаданим кредитними договором в розмірі 65 728,36 доларів США. Рішення вступило в законну силу.

Встановлені вище обставини справи не дають суду підстав погодитись з твердженням позивача про порушення батьками його прав на житло, адже позивач ОСОБА_1 не мав і немає права власності на предмет іпотеки - житловий будинок № 7 по вул. Старобрідській у м. Броди Львівської області. Він набув права користування цим житлом як член сім»ї власника відповідно до ст. 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства». Він цього права не був позбавлений і користується ним на даний час, так як є зареєстрованим і проживає в згаданому будинку, йому ніхто не чинить жодних перешкод в користуванні житлом. За таких обставин укладення договору іпотеки не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження права позивача на користування житлом.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опуки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», 177 Сімейного кодексу України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов»язок батьків. Саме тому вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує вищенаведену норму СК України, проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним, адже це можливе лише в тому випадку, коли порушено права позивача.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (пункт 32 рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Враховуючи вищезгадане рішення Бродівського суду від 07.12.2012 року про стягнення боргу з відповідачів (батьків позивача) на користь банку, імовірним є звернення банком стягнення на предмет іпотеки - будинок № 7 по вул. Старобрідській у м. Броди. Проте, виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про порушення будь-якого права позивача.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Бродівського відділення Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при проголошенні рішення, в той самий строк з часу отримання його копії.

Суддя: О. І. Бородійчук