Ухвала

іменем україни

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лілія» про зобов'язання видати довідку про заробітну плату за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1 лютого 1993 року по 3 листопада

1997 року вона працювала в товаристві з обмеженою відповідальністю «Лілія» (далі - ТОВ «Лілія») на посаді секретаря-машиністки. У зв'язку з тим, що вона в 2010 році отримала інвалідність III групи, то 12 серпня

2010 року зверталась до відповідача із заявою про надання довідки щодо нарахування заробітної плати. Через втрату документів ТОВ «Лілія» не могло видати вказану довідку, проте видало довідку, згідно якої вона нібито працювала в ТОВ «Оріон-ЛТД», що не відповідає дійсності. Оскільки пенсія за віком їй не буде призначена в 2015 році, просила зобов'язати ТОВ «Лілія» видати довідку про заробітну плату за час її роботи, яка б відповідала вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 року № 919 та підпункту 1 пункту 3 згідно з Постановою КМУ № 166 від 29 лютого

2012 року.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ТОВ «Лілія» видати ОСОБА_3 офіційну довідку про розмір її заробітної плати за період з 1 лютого 1993 року по 3 листопада

1997 року із зазначенням у довідці розмірів помісячної заробітної плати виходячи з річної заробітної плати шляхом її поділу на 12 місяців.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від

10 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив із того, що за рішенням суду відповідача вже було зобов'язано видати довідку про нарахування заробітної плати за час її роботи в ТОВ «Лілія». З причин втрати документів підприємством було видано довідку про заробітну плату працівника аналогічної професії, аналогічного підприємства за період 1993-1997 років, а саме ТОВ «Оріон-ЛТД».

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Апеляційним судом установлено, що позивач ОСОБА_3 з

1 лютого 1993 року по 3 листопада 1997 року працювала на посаді секретаря-машиністки в ТОВ «Лілія».

У відповідь на заяву ОСОБА_3 про видачу їй довідки про заробітну плату за час її роботи на підприємстві відповідача, її було повідомлено про неможливість видачі такої довідки через повну втрату первинних документів під час реорганізації підприємства.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 просила зобов'язати підприємство відповідача видати їй довідку за період її праці на підприємстві, яка відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 року № 919 та підпункту 1 пункту 3 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 166 від 29 лютого 2012 року.

Мотивуючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд посилався на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2012 року, яким зобов'язано ТОВ «Лілія» видати

ОСОБА_3 довідку про нарахування заробітної плати за час її роботи в ТОВ «Лілія» з 1 лютого 1993 року по 3 листопада 1997 року на посаді секретаря-друкарки. Даним рішення установлено, що з причини втрати документів підприємством відповідача була оформлена довідка про заробітну плату працівника аналогічної професії, аналогічного підприємства за період 1993-1997 років, а саме ТОВ «Оріон-ЛТД». Також зазначено, що це цілком відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 191 від 5 липня 2006 року.

У відповідності до ст. 49 КЗпП України власник, або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та розміру заробітної плати.

Механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії застрахованої особи, страховий стаж якої починаючи з 1 липня 2000 рокустановить менш як 60 місяців, за основним місцем роботи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року за умови відсутності заробітної плати (доходу) за будь-які інші 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 1 липня 2000 року у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) у зв'язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставинвстановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 року № 919, затверджений Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2012 року № 166.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 1 п. 3 вказаної постанови у випадку повної втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) за відповідний період заробітна плата визначається за відповідною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації за календарний рік, що передує року, з якого призначається пенсія.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на вказане уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково вважав зазначене судове рішення таким,яке в силу ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення для вирішення даного спору.

Ураховуючи, те що при вирішення спору, судом апеляційної інстанції неповно встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не вірно застосовано норми матеріального закону, а відтак ухвалене апеляційним судом рішення не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська