Єдиний унікальний номер 243/258/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1607/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року м. Бахмут

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Краснощокової Н.С.

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ БАНК» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ БАНК» та ОСОБА_1 03 квітня 2014 року було укладено кредитний договір № АВН0RX120750197, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 6347 грн. 89 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив умови договору і станом на 28 грудня 2015 року має заборгованість на суму 14633 грн. 55 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 6347 грн. 89 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом 09 грн.69 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 3999 грн.24 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 3103 грн.70 коп., штрафу (фіксованої частини) 500 грн., штрафу (процентної складової) 673 грн.03 коп.

Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № АВН0RX120750197 від 03 квітня 2014 року у розмірі 14633 грн. 55 коп.

В березні 2016 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 є інвалідом II групи у звязку з наявним у нього психічним захворюванням. Його психічною хворобою скористався брат ОСОБА_1 ОСОБА_3 та відвів його до банківської установи, де умовив підписати кредитний договір, а кредитні кошти отримав особисто та зобовязався сплачувати цей кредит. Просив суд визнати недійсним кредитний договір № АВН0RX120750197 від 03 квітня 2014 року укладений між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ БАНК» і ОСОБА_1, предметом якого є отримання кредиту у розмірі 6347,89 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № АВН0RX120750197, укладеного 03 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ БАНК» та ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору, задоволено.

Визнано кредитний договір № АВН0RX120750197, укладений 03 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ БАНК» та ОСОБА_1, недійсним.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач по первісному позову - Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ БАНК» і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно дослідив письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи.

Просить апеляційний суд скасувати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору, стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В судове засідання апеляційного суду представник Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 4025 (а.с. 129).

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник не зявилися, хоча своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм за №№ 4023, 4024 (а.с. 127-128).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в оточуючій психологічній обстановці з урахуванням власного психологічного стану не був здатний розуміти значення своїх дій при підписанні договору кредиту № АВН0RX120750197 від 03 квітня 2014 року і тому в позові про стягнення заборгованості слід відмовити.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається із частини 5 вказаної вище статті, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи вказане вище, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача по первісному позову заборгованість за кредитом в розмірі 6347 грн.89 коп.

Висновок суду першої інстанції про те, що за вимогами статті 1057 ЦК України, обовязок суду про застосування наслідків недійсності правочину наступає лише у разі наявності заяви сторони про застосування наслідків недійсності правочину, а оскільки до суду така заява не надходила, суд позбавлений можливості самостійно застосувати наслідки недійсности кредитного договору, є незаконним.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з пунктом 9 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (із змінами і доповненнями) передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних осіб. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом II групи безстроково (а.с. 46).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року в частині відмови позову Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № АВН0RX120750197, укладеного 03 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ БАНК» та ОСОБА_1 слід скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 6347,89 грн.

В частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відмовити, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 47 КЛПУ Обласної психіатричної лікарні м. Словянська від 20.05.2016 року вбачається, що в оточуючій психологічній обстановці з урахуванням власного психологічного стану ОСОБА_1 не був здатний розуміти значення своїх дій при підписанні договору кредиту № АВН0RX120750197 від 03 квітня 2014 року.

В іншій частині рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року слід залишити без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» задовольнити частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року в частині відмови позову Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № АВН0RX120750197, укладеного 03 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ БАНК» та ОСОБА_1, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК», ; рахунок № 0010; МФО 307770 заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 6347,89 (шість тисяч триста сорок сім) грн. 89 коп.

В частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів відмовити.

В іншій частині рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: