ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5517/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого судді: ЛЕОНТЮК Л.К.,

за участю секретаря : ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, суд

В С Т А Н О В И В:.

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з моменту реєстрації шлюбу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою суперечить інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. З питання щодо утримання та виховання дітей , спору між сторонами не виникає, оскільки вони визначилися у добровільному порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник - ОСОБА_3, який діє за довіреністю НАО 999337 від10.09. 2015 року , позовні вимоги підтримали та наполягали на розірванні шлюбу, оскільки збереження сім'ї та примирення між ними не можливе , пояснивши, що основною причиною розірвання шлюбу є психологічна несумісність подружжя і вони до розірвання шлюбу підійшли виважено, оскільки з серпня 2010 року, ще до народження дітей припинили шлюбні відносини та проживають окремо.

Відповідачка не заперечувала проти викладених позовних вимог та проти розірвання шлюбу, пояснивши суду, що дійсно з серпня 2010 року не підтримують шлюбні відносини, щодо утримання неповнолітніх дітей, вони з відповідачем визначилися шляхом передачі майна- квартири, в рахунок матеріального забезпечення дітей

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові пояснення представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Як слідує із матеріалів цивільної справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1999 року, про що зроблено актовий запис № 839 у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ( а.с.3).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження ( а.с.4- 5)

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки з квітня 2016 року, не ведуть спільне господарство, проживають окремо.

Судом встановлено, що спору про поділ майна на даний час не існує. З питання щодо утримання та виховання дітей , спору між сторонами немає.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України та на підставі ст.110,112 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб зареєстрований 24 липня 1999 року, про що зроблено актовий запис № 839 у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між

ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Копію рішення вручити сторонам в залі судового засідання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК