АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 759/3647/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: МиколаєцьІ.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСибббанк», Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання часткового недійсним договору купівлі-продажу прав вимог.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСибббанк», Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання часткового недійсним договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами № 2949, 2950 від 08.12.2011, який був укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельтабанк» в частині відступлення права грошової вимоги за договором про надання поновлюваної кредитної лінії № 9-5G9/08-2005MK від 16.08.2005, що був укладений між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5, а також просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2949, 2950 від 08.12.2011, який був укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта-банк» в частині відступлення права грошової вимоги за іпотечним договором № 9-5G9/08-2005MK від 16.08.2005, що був укладений між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та позивачем, посилаючись на те, що невідповідність номеру кредитного договору зазначеного в договорі купівлі-продажу прав вимоги тому номеру, що вказаний в самому кредитному договорі, не неповідомлення про відступлення прав вимоги, порушенням норм ст. 19 Закону України «Про іпотеку» в частині недотримання вимог щодо внесення змін до іпотечного договору, на наявність судових рішень та виконавчого провадження, які унеможливлюють відступлення прав за договорами та недотримання під час укладення договору купівлі-продажу вимог норм чинного законодавства, регулюючих відносини факторингу. Судові витрати позивач просить покласти на відповідачів.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСибббанк», Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання часткового недійсним договору купівлі-продажу прав вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи позивача, що на момент укладання договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним Договором № F9-5G9/08-2005М від 16 серпня 2005 року з ОСОБА_5 та прав за Договором іпотеки від 16 серпня 2005 року, укладеним з ОСОБА_5 в якості забезпечення кредиту, договорів з такими реквізитами не існувало, оскільки з позичальником та іпотекодавцем укладено договори під номером 9-5G9/08-2005МК. На вимогу суду відповідачі оригіналів таких договорів не надали, а тому вважає, що фактично мало місце відступлення недійсної вимоги. Також судом першої інстанції не враховано, що судовим рішенням від 08 лютого 2011 року стягнуто з позичальника заборгованість в гривневому еквіваленті у розмірі 442 008,75 грн., а тому на думку позивача з моменту набранням законної сили судового рішення, зобов′язання по кредитному договору в доларах США припинилось, відповідно кредитор після набрання законної сили судового рішення не мав права відступати право вимоги по кредитному договору в доларах США. Крім того просив врахувати, що 21.06.2016 судовий розгляд мав розпочатись спочатку відповідно до п.1 ст.173 ЦПК України, оскільки на вказану дату судом розгляд справи було відкладено. Разом з тим, в порушення вимог процесуального закону, без з'ясування чи підтримує позивач свої вимоги суд розглянув позов та ухвалив судове рішення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» Павленко О.В. та представник ПАТ «Укрссибанк» Соболєва М.В. - заперечували проти доводів скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у подальшому змінив назву на публічне акціонерне товариство) «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 (третя особа у справі) було укладено договір про надання поновлювальної кредитної лінії кредитний договір № 9-5G9/08-2005МК, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 55 000,00 доларів США під 13,00 % річних до 16 серпня 2012 року (а.с. 12-14).

Цього ж дня на забезпечення виконання умов вказаного договору між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у подальшому змінив назву на публічне акціонерне товариство) «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (позивач) було укладено договір іпотеки № 9-5G9/08-2005МК, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1(а.с. 16-17).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання поновлювальної кредитної лінії № 9-5G9/08-2005MК разом із судовими витратами у розмірі 443 828,75 грн. (а.с.18- 19-20).

08 лютого 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 31225018 (а.с.25-26) про примусове виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва від 27 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу у розмірі 443 828,75 грн. (а.с. 25-26).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (продавець) та ПАТ «Дельта банк» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (далі - договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року).

Згідно з п. 1.1 договору купівлі-продажу права вимоги означає всі права вимоги ( існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальника за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення.

Відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акта приймання-передачі прав вимоги.

Згідно з наданим позивачем актом приймання-передачі прав вимоги від 19 грудня 2011 року та витягу № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № F9-5G9/08-2005MК від 16 серпня 2005 року сторонами якого згідно додатку № 1 іменовано ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк» та договором іпотеки сторонами якого також є ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.21-23).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 23 січня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» на адресу боржника було надіслано повідомлення про відступлення прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року (а.с. 41-42).

Звертаючись у березні 2015 року до суду іпотекодавець ОСОБА_4 з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСибббанк», Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання часткового недійсним договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами № 2949, 2950 від 08.12.2011, який був укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельтабанк» в частині відступлення права грошової вимоги за договором про надання поновлюваної кредитної лінії № 9-5G9/08-2005MK від 16 серпня 2005 року, що був укладений між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5, а також просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2949, 2950 від 08 грудня 2011 року, який був укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельтабанк» в частині відступлення права грошової вимоги за іпотечним договором № 9-5G9/08-2005MK від 16 серпня 2005 року, що був укладений між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та позивачем, посилався на те, що укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельтабанк» договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами в оспорюваній його частині порушують його права та інтереси, як іпотекодавця за договором іпотеки. В обґрунтування своїх вимог зазначив про невідповідність номеру кредитного договору зазначеного в договорі купівлі-продажу прав вимоги - номеру договору, що вказаний при укладенні кредитного договору, про неповідомлення про відступлення прав вимоги, порушенням норм ст. 19 Закону України «Про іпотеку» в частині недотримання вимог щодо внесення змін до іпотечного договору, про наявність судових рішень та виконавчого провадження, які унеможливлюють відступлення прав за договорами та недотримання під час укладення договору купівлі-продажу вимог норм чинного законодавства, регулюючих відносини факторингу.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, приходить до наступного:

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як встановлено судом першої інстанції, що при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за своїм змістом договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року не передбачає надання фінансових послуг під відступлення права грошової вимоги, а встановлює зобов'язання нового кредитора щодо самостійного (на власний ризик) стягнення боргу за кредитними договорами, а тому є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу.

Таким чином, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_5 з правом вимоги повного належного виконання обов'язків останньої за кредитним та забезпечувальним договором (договором іпотеки).

Перевіряючи доводи позивача в частині невідповідності номеру кредитного договору зазначеного в договорі купівлі-продажу прав вимоги (№ F9-5G9/08-2005М) - номеру договору, що вказаний при укладенні кредитного договору (№ 9-5G9/08-2005МК) судом першої інстанції встановлено, що номер кредитного договору вказаний у додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги та номер, який зазначений після слів договір про надання поновлювальної кредитної лінії містить невідповідності. Крім того, в додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги вказаний договір іпотеки сторонами якого є ОСОБА_5 та АКІБ «Укрсиббанк», замість сторін ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк».

Із пояснень сторін у справі та поданих ними доказів судом встановлено, що будь-яких інших договорів, що були укладені між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 і права за якими були передані за договором купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року не існує, а тому висновок суду першої інстанції про те, що допущена описка у номері кредитного договору та прізвищі іпотекодавця при складанні додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним відповідає вимогам статті 203 ЦК України.

Відхиляючи доводи позивача в частині порушення банком вимог положення іпотечного договору та вимог ст.. 24 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про відступлення прав за договором іпотеки, суд першої інстанції правильно виходив із того, що виконання цього обов'язку є дією, яка слідує після укладення зазначеного вище договору, у той час як підставою для визнання договору недійсним є недодержання стороною чи сторонами вимог закону в момент укладення договору.

Відповідає вимога статті 514 ЦК України висновок суду першої інстанції про те, що відступлення прав за іпотечним договором не є зміною його умов та не підлягають внесенню до змісту іпотечного договору з наступним нотаріальним посвідченням відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про іпотеку», оскільки згідно з нормою статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Доводам позивача в частині неможливості відступлення прав вимог за наявності судового рішення та виконавчого провадження, за яким стягувачем виступає ПАТ «УкрСиббанк» судом першої інстанції дана належна оцінка.

Як вірно зазначив у судовому рішенні суд першої інстанції, що за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2011 року кредитний договір та договір іпотеки за якими були відступлені права вимоги не були розірвані. Тобто такі договори на момент передачі прав за ними були діючими, а права за ними дійсними. Права, які були відступлені за договором купівлі-продажу, були передані саме за договорами, а не за рішенням суду чи у виконавчому провадженні.

Крім того, позиції дійсності зобов'язань за договором за наявності судового рішення чи відкриття виконавчого провадження дотримується Верховний Суд України, зокрема в справі № 6-122цс13 від 20 листопада 2013 року зазначено, що згідно вимог чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що заміна кредитора за кредитним та іпотечним договорами можлива на будь-якій стадії цивільного процесу в тому числі в процесі виконання рішення суду відповідає вимогам закону.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 з підстав недоведеності укладення договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, в оспорюваній його частині, з порушенням вимог діючого законодавства України.

Викладені позивачем доводи апеляційної скарги в частині невідповідність номеру кредитного договору зазначеного в договорі купівлі-продажу прав вимоги (№ F9-5G9/08-2005М) - номеру договору, що вказаний при укладенні кредитного договору (№ 9-5G9/08-2005МК) були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм надана належна оцінка. Висновок суду першої інстанції про те, що допущена описка у номері кредитного договору та прізвищі іпотекодавця при складанні додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним відповідає встановленим обставинам у справі та вимогам статті 203 ЦК України.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що кредитор ПАТ «УкрСиббанк» не мав права відступати право вимоги по кредитному договору в доларах США з урахування набрання законної сили судового рішення від 08 лютого 2011 року, за яким стягнуто заборгованість в гривневому еквіваленті, оскільки прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що 21.06.2016 судовий розгляд мав розпочатись спочатку відповідно до п.1 ст.173 ЦПК України, оскільки на вказану дату судом розгляд справи було відкладено не знайшли підтвердження. Як вбачається із журналу судового засіданні від 25 квітня 2016 року судом оголошено перерву до 21 червня 2016 року до 11-30 год. (а.с. 167). У відповідності до вимог статті 191 ЦПК України перерва в судовому засіданні не спричиняє необхідності розпочинати слухання справи спочатку і засідання продовжується у призначений судом день нового засідання. На визначений час судового засідання була повідомлена представник позивача - ОСОБА_5 безпосередньо в суді, що підтверджується розпискою на а.с. 169, а її повноваження представляти інтереси позивача, визначені у нотаріально посвідченій довіреності ( а.с. 97), а тому процесуальні права позивача при розгляді справи порушені не були.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків судів не спростовують, тому судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: