Справа № 381/4270/15-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/2982/16 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 38 30.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

За участі секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора про виділ спадкового майна в натурі та визнання права власності на його частку,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати за ним право власності в порядку виділу в натурі спадкового майна та визнати право власності на його частку.

Мотивував вимоги тим, що відповідач є його сестрою. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько - ОСОБА_5. Після смерті батьків відкрилась спадщина.

Оскільки між сторонами є спір про розподіл спадкового майна позивач змушений звернутися до суду із даним позовом.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду І інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою.

Зі свідоцтв про народження встановлено, що їх батьками були ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про смерть.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складалася із земельної ділянки площею 3,4356 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Дідівщинської сільської Ради Фастівського р-ну, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2, виданим Фастівською районною державною адміністрацією 01.08.2007 року.

З відповіді Фастівського районного державного нотаріуса Бігіч С.Ю. встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 по Фастівській районній державній нотаріальній конторі не заводилася.

Між тим, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 стали сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як діти спадкодавця, та чоловік ОСОБА_5, як подружжя, що її пережив.

Відповідно до довідки Дідівщинської сільської Ради народних депутатів від 21.09.2010 року за № 182 ОСОБА_5 на час відкриття спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_4, був зареєстрований та постійно проживав разом з нею в буд.АДРЕСА_1.

Однак, ОСОБА_5 фактично прийнявши спадщину після смерті дружини ОСОБА_5 не встиг її оформити в нотаріальній конторі в зв'язку зі своєю смертю.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, на:

- земельну ділянку площею 3,4356 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дідівщинської сільської Ради Фастівського р-ну, кадастровий номер НОМЕР_1, яку він прийняв та не оформив після смерті своєї дружини;

- земельну ділянку площею 3,8302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дідівщинської сільської Ради Фастівського р-ну, кадастровий номер НОМЕР_3, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_4 виданим Фастівською районною державною адміністрацією 11.10.2006 року;

- земельну ділянку площею 0,8425 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_6 виданим Дідівщинською сільською Радою 18.11.2009 року;

- земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_7, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_8 виданим Дідівщинською сільською Радою 18.11.2009 року;

- житловий будинок АДРЕСА_1., вартістю 145.965 грн., що підтверджується Свідоцтвом про право власності виданим Дідівщанською сільською Радою 14.07.1988 року згідно Рішення виконкому Фастівської районної Ради № 89 від 27.06.1988 року та Технічним паспортом виданим Фастівським бюро технічної інвентаризації 22.05.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд І інстанції виходив з того, що вимога про визнання права на спадщину у вказаному випадку не підлягає судовому захисту, оскільки у позивача наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ч.1 ст.1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

За таких обставин, сторони по справі є єдиними спадкоємцями по закону першої черги та мають право в рівних частинах на спадкове майно.

З матеріалів спадкової справи № 288/2010 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 вбачається, що 21.09.2010 року сторони у справі, вчасно звернулися із заявою до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини.

Як вбачається із відповіді Державного нотаріуса Бігіч С.Ю., позивач та відповідач є спадкоємцями за законом на 1/2 частку спадкового майна кожний. Нотаріусом роз'яснено, що вони мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину, та у разі відсутності спірних питань між спадкоємцями, повинні звернутися до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області за одержанням свідоцтв про право на спадщину після померлого ОСОБА_7.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті батька не має можливості, оскільки між ним та відповідачкою існує спір, щодо її поділу, тому ОСОБА_2 звернувся до суду та просить виділити в натурі та визнати за ним право власності на спадкові: житловий будинок та земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,8425 га що знаходяться по АДРЕСА_1.

Між тим, за відповідачем просить виділити в натурі та визнати право власності на спадкові: земельну ділянку площею 3,4356 га та земельну ділянку площею 3,8302 га для ведення товарного сільськогосподарського будівництва, що розташовані на території Дідівщинської сільської ради Фастівського району Київської області.

Різницю між вартістю частки спадкового майна, що належить кожному із них та вартість спадкового майна, яке позивач просить виділити на користь відповідача ОСОБА_3, позивач просить стягнути із нього на користь останньої.

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до п.23 постанови пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При цьому, за умовами п.27 вказаної постанови, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України, є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Як встановлено судом І інстанції, позивач та відповідач вчасно звернулися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, але доказів отримання свідоцтва про право на спадщину суду не надали та відмови в його отриманні у нотаріуса не отримували.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач передчасно звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки останній не використав своє право на одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому в судовому порядку вирішення вказаного питання не підлягає.

Судом І інстанції правильно вказано, що сторони безперешкодно мають право отримати свідоцтво про право на спадщину, на частки які передбачені законом, у нотаріуса.

Вимога позивача про стягнення грошової компенсації, різниці між вартістю частки спадкового майна з нього на користь відповідача також є похідною від вище вказаних вимог, тому також задоволенню не підлягає.

Позивачем не було надано суду доказів наявності спору між сторонами по поділу спадщини та підстав для зміни розміру часток до отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

З урахуванням наведеного, викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони матеріалами справи не підтверджуються, не ґрунтуються на вимогах закону і висновків суду про задоволення позову не спростовують. За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: