Справа № 307/2532/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2016 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Панько В.Ф., Бисаги Т.Ю.,

секретарі - Рогач О.Я.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 29 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 30.01.2009 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладеного кредитний договір № MKG0BL00000001 відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 9 500,00 грн., зі сплатою 2,5% на місяць, терміном до 29.04.2009 року. Взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідач не виконала і станом на 16.07.2015 року її заборгованість перед банком становить 46 996,61 грн., з яких: 9 500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 565,07 грн. - заборгованість за відсотками; 34455,51 грн. - пеня; 250,00 грн. - штраф

(фіксована частина); 2226,03 грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з наведеним позивач просив стягнути з ОСОБА_2 вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 29.12.2015 року позов задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 7 684,69 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

В інших позовних вимогах відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у зв'язку з спливом строку позовної давності.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану своєю довірителькою апеляційну скаргу та просив її задоволити з наведених в ній підстав.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та наявними в матеріалах справи доказами доведено, що 30.01.2009 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладеного кредитний договір № MKG0BL00000001 відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 9 500,00 грн., зі сплатою 2,5% на місяць, терміном до 29.04.2009 року (а.с. 6-9).

Взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 не виконала і станом на 16.07.2015 року її заборгованість перед банком становить 46 996,61 грн., з яких: 9 500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 565,07 грн. - заборгованість за відсотками; 34455,51 грн. - пеня; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2226,03 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 81-96).

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно спливу строку позовної давності, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а згідно ч.2 цієї ж статті позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як слідує з наявного в матеріалах справи рішення Тячівського районного суду від 17.10.2012 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість, що виникла за кредитним договором № MKG0BL00000001 від 30.01.2009 року, в сумі 29 115,01 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9 500,00 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 565,07 грн., пені в сумі 17 425,42 грн., штрафу, який складається з фіксованої частини в сумі 250,00 грн. та процентної складової в сумі 1 374,52 грн. (а.с. 98).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та констатує, що у зв'язку з пред'явленням позову та ухваленням судом рішення від 17.10.2012 року, мало місце переривання строку позовної давності, який з вказаної дати почав рахуватися заново.

Позивач звернувся до суду з позовом 06.08.2015 року, що стверджується відбитком печатки вхідної кореспонденції, тобто з межах строку позовної давності.

Крім того, як зазначено в постанові ВСУ № 6-1206цс15 від 23.09.2015 року, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору при порушені позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п. 2.2.2, 2.2.3 договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.

Згідно п.5.4. кредитного договору № MKG0BL00000001 від 30.01.2009 року при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши з відповідача заборгованість за укладеним 30.01.2009 року між сторонами кредитним договором № MKG0BL00000001, в розмірі 7684,69 грн., з яких: 5208,66 грн. - пеня, 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 2 226,03 грн. - штрафу (процентна складова).

Підстав для застосування строку позовної давності у даній справі немає, суд першої інстанції правильно частково задовольнив позовні вимоги банку та стягнув заборгованість за кредитним договором.

За цих обставин, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :