АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/1249/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шевченко С.В.
Провадження № 22-ц/790/6160/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «кредитні правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом, мотивуючи який зазначило, що 27 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-703/266/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 56 000 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму у строк до 25 серпня 2023 року відповідно до графіку погашення кредиту, а також сплачувати проценти у передбаченому договором розмірі. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором того ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № РМL 703/266/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

07 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов яких ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 27 серпня 2008 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2015 року стягнуто з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-703/266/2008 від 27 серпня 2008 року у розмірі 67 065, 63 доларів США та 2 215 042 грн.

Посилаючись на те, що вищевказане судове рішення не виконано, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із: 55 655,75 дол. США заборгованості за кредитом, 11 409,88 дол. США заборгованості за процентами, а також 2 215 042 грн. 54 коп. пені за порушення виконання зобовязань, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 шляхом надання позивачу права її продажу будь-якій особі-покупцеві з наданням всіх повноважень продавця за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження предмету іпотеки; на період до реалізації предмету іпотеки передати квартиру в управління товариству з наданням права обладнання її новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції помилково застосував положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, дія яких на спірні правовідносини не поширюється.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що майнова порука, а саме договір іпотеки, є припиненим у силу вимог частин першої та четвертої статті 559 ЦК України, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для предявлення вимог до іпотекодавця.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 27 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-703/266/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 56 000 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму частинами у строк до 25 серпня 2023 року, а також сплачувати проценти у передбаченому договором розмірі. Того ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № РМL 703/266/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

За укладеним 07 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договором останнє набуло право вимоги за вищевказаними договорами кредиту та іпотеки.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2015 року було стягнуто з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-703/266/2008 від 27 серпня 2008 року у розмірі 67 065, 63 доларів США та 2 215 042 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року вищевказане судове рішення скасовано, ухвалено нове рішення. Стягунцто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Фавкторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року у розмірі 1 452 199 грн. 77 коп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено перелік підстав для припинення іпотеки. Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 559 цього Кодексу), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед заставо-/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Отже, правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Разом з тим іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні вимоги містить договір іпотеки укладений між сторонами.

Отже, суд першої інстанції не врахував, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобовязань, на них не поширюються норми, що регулюють поруку, а саме статті 553 559 ЦК України, а тому дійшов помилкового висновку про припинення іпотеки.

Разом з тим, частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 38 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі).

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 6.4. укладеного 27 серпня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 договору іпотеки «Позасудове врегулювання.» сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право самостійно обрати такі шляхи позасудового врегулювання:

- 6.4.1. Іпотекодержателю належить право від свого імені продати Предмет ОСОБА_5 будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Цим Сторони дійшли згоди, що ціна продажу Предмета ОСОБА_5 у випадку його продажу Іпотекодержателем, буде визначатися наступним чином: а) початкова ціна продажу Предмета ОСОБА_5 визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки; б) при неможливості продажу Предмета ОСОБА_5 за ціною, визначеною згідно підпункту а) цього пункту, протягом одного місяця з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу Предмета ОСОБА_5 визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки і зменшеної на 10 відсотків;

За пунктом 6.4.2. договору іпотеки при виникненні Іпотечного Випадку Іпотекодержатель надсилає Боржнику ОСОБА_5 Повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму ОСОБА_6 Зобов'язань та граничний строк погашення ОСОБА_6 Зобов'язань. У випадку непогашення Боржником ОСОБА_6 Зобов'язань у строк, передбачений у Іпотечному Повідомленні, право власності на Предмет ОСОБА_5 переходить від іпотекодавця до Іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення ОСОБА_6 Зобов'язань, вказаному з Іпотечному Повідомленні. При цьому Іпотекодержатель зобов'язаний реалізувати Предмет ОСОБА_5 протягом 1 (одного) року, а суму, отриману від реалізації, направити на погашення ОСОБА_6 Зобов'язань та інших Фактичних Вимог. Залишок коштів, отриманих від реалізації Предмета ОСОБА_5, після погашення ОСОБА_6 Зобов'язань, інших Фактичних Вимог та відшкодування всіх витрат Іпотекодержателя, повертається Іпотекодавцю відповідно, до чинного законодавства України. Застереження: Сторони встановлюють, що положення пункту 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений договір між Сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому Сторони визначили можливі способи звернення стягнення на Предмет ОСОБА_5.

Оскільки надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу відповідно до Закону України «Про іпотеку» та умов укладеного між сторонами договору є позасудовим способом захисту, жодних доказів на підтвердження вчинення дій, передбачених умовами договору для позасудового врегулювання спору, зокрема надсилання іпотечного повідомлення, а також дій, необхідних для реєстрації права власності на предмет іпотеки та подальшої його реалізації від свого імені (п. 6.4), позивач не надав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді