21.11.2016 Єдиний унікальний номер 205/5446/16-ц
2/205/2630/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 року
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі
гооловуючого судді Федченко В.М.
при секретарі Джурко Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог зазначивши, що їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09 лютого 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстрованим №754 належить домоволодіння №45 по вул. Колективній в м. Дніпропетровську. Право власності записане в реєстрову книгу №22 за реєстрованим номером 310.
В домоволодінні на даний час зареєстровані сім осіб: вона, ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_3, їх дочка ОСОБА_5, онук ОСОБА_6, донька ОСОБА_4, онука ОСОБА_8 і відповідач ОСОБА_2.
Її донька, ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 22 березня 1997 року.
В березні 2005 рок ОСОБА_4 припинила шлюбні стосунки з відповідачем, і з цього часу відповідач в домоволодінні №45 по вул. Колективній в м. Дніпропетровську не проживає та речей його в будинку немає. 20 вересня 2005 року шлюб між ними було розірвано.
Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням домоволодінням №45 по вул. Колективній в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Позивач надала суду заяви з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило.
На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.
Представник відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради надала письмові заперечення, в яких просила виключити їх як неналежного відповідача.
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09 лютого 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстрованим №754 належить домоволодіння №45 по вул. Колективній в м. Дніпропетровську. Право власності записане в реєстрову книгу №22 за реєстрованим номером 310 (а.с.7).
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9 народилася 15 травня 1978 року у батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.10).
ОСОБА_9 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 22 березня 1997 року, спільне прізвище «Бойко» (а.с.11)
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 розірвано 20 вересня 2005 року (а.с. 12).
Згідно довідки про склад сімї від 14 липня 2016 року в домоволодінні №45 по вул. Колективній в м. Дніпропетровську зареєстрований ОСОБА_2 з 21.06.2001 року, але не проживає (а.с. 23).
Відповідач у домоволодінні №45 по вул. Колективній в м. Дніпропетровську не мешкає з березня 2005 року, що підтверджується актом від 11 липня 2016 року складеному головою квартального комітету №5 Ленінського району м. Дніпропетровська (а.с.24).
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ч. 3 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що реєстрація ОСОБА_2 у домоволодінні №45 по вул. Колективній в м. Дніпропетровську порушує права позивача, як власника, ОСОБА_2 за зазначеною адресою не проживає з 2005 року, тобто понад один рік, а, отже є достатні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Зважаючи на те, що позивач сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 6-7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 72 ЖК України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-61, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування домоволодінням №45 по вул. Колективній в м. Дніпропетровську , що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок).
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя В.М. Федченко