Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення незаконно утриманих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду і указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 травня 2008 року між нею та ПАТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір. У подальшому від банку надійшло письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки за кредитом з 01 вересня 2008 року, при цьому повідомлення не містило такі обов'язкові реквізити, як дата та вихідний номер. Змінивши відсоткову ставку з 13,99% на 16,5% відповідач не отримував погашення кредиту з позивача по підвищеній відсотковій ставці до 07 квітня 2012 року, проте у період з 07 квітня 2012 року по 03 квітня 2013 року банк утримував з неї погашення кредиту, щомісяця по подвійному підвищенню відсоткової ставки. Позивач вказує, що банк не дотримався умов зміни відсоткової ставки за кредитом, тому його дії незаконні та необґрунтовані. У зв'язку з наведеним позивач відчуває постійні моральні страждання, переживання, депресії та пригнічений стан, пов'язаний з втратою коштів, а тому просила стягнути з відповідача незаконно утримані кошти у розмірі 3 307,13 дол. США, проценти за користування чужими коштами у розмірі 1 023,14 дол. США, незаконно утримані кошти за безпідставне підвищення відсоткової ставки у розмірі 212,10 дол. США, проценти за користування чужими коштами у розмірі 45,47 дол. США та 12 тис. грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що 19 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 700006979, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 11 606,63 дол. США зі сплатою 13,99 % річних за користування кредитом на строк до 20 травня 2013 року.

У п. 6.2 договору сторони погодили, що банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку, повідомивши про це позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін.

У відповідності до вимог кредитного договору ПАТ «Альфа-Банк» направило ОСОБА_4 повідомлення про зміну з 01 вересня 2008 року відсоткової ставки за користування кредитом з 13,99 на 16,5 річних. Підставою для прийняття банком такого рішення стало те, що ситуація на світових фінансових ринках негативно вплинула на ринок зовнішніх запозичень та призвела до значного підвищення вартості кредитних ресурсів, у зв'язку з чим банку довелось збільшити вартість своїх кредитних продуктів.

Вказуючи на безпідставність збільшення банком процентної ставки, позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України вказані обставини належними і допустимими доказами не спростувала, а тому суди обґрунтовано вважали, що відповідач правомірно прийняв таке рішення.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем було дотримано погоджений сторонами порядок повідомлення про зміну умов договору.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже суди правильно виходили із того, що умови договору відповідають вимогам діючого законодавства та волевиявленню сторін, що підтверджується власноручним підписом позивача, а тому підстав для задоволення позову немає.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк