АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2016 рокупозов задоволено: шлюб, зареєстрований 7 січня 1988 року Палацом одруження «Дарницький», актовий запис № 08, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розірвано.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 23 березня 2016 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач, зокрема, посилається на ті обставини, що суд неправомірно не надав сторонам строк для примирення терміном шість місяців.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_4 апеляційну скаргу просили відхилити, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у її відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

_____________________________________________________

Справа № 753/17952/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10375/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

ОСОБА_3. 7 січня 1988 року у відділі актів громадянського стану зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4).

Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 15 березня 1988 року (а. с. 3).

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб, суд виходив з того, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач в суді апеляційної інстанції пояснив, що вони з дружиною проживають окремо з грудня 2006 року, з цього часу спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що зареєстрований між сторонами шлюб підлягає розірванню.

Доводи ОСОБА_3 з приводу того, що в їх подружжя можливе подальше спільне проживання із збереженням шлюбу, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

З часу звернення ОСОБА_2 в суд з позовом до суду пройшло більше року, проте позивач не змінив свого бажання розірвати шлюб та не вживав заходів до примирення, що спростовує доводи відповідача про необхідність скасування рішення про розірвання шлюбу.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, з приводу неповідомлення її належним чином про час, дату та місце розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у встановленому процесуальним законом порядку ОСОБА_3 повідомлялася про судові засідання за зареєстрованим місцем проживання.

Подібним доводам ОСОБА_8 була надана оцінка під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмовити в задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова