Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору про зміну права власності, договору дарування і усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив: визнати незаконним розпорядження Центру приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міськоїради № 2433 від 20 березня 2001 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності видане 20 березня 2001 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР реєстраційний номер 9-01-212663; визнати недійсним договір про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності, посвідчений 23 серпня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. № 3021; визнати недійсним договір дарування, посвідчений 23 серпня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. № 3100; зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6 негайно забезпечити доступ ОСОБА_9 до АДРЕСА_1 та не чинити перешкод у користуванні власністю.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15 січня 1996 року на АТ «Харківська товарна біржа «Свобода», йому належить 34/100 ідеальних часток комунальної квартири АДРЕСА_2. Зазначені 34/100 частин квартири складались з однієї житлової кімнати площею 20 кв. м, загальною площею 29,2 кв. м.

ОСОБА_9 стало відомо, що на підставі розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради № 2433 від 20 березня 2001 року на ім'я відповідачів було видано свідоцтво про право власності на ізольовану квартиру АДРЕСА_1

В подальшому за нотаріально посвідченим договором про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності від 23 серпня 2011 року та договором дарування від 31 серпня 2011 року, укладеними між відповідачами, було змінено правовий режим спірної квартири з об'єкту права спільної сумісної власності на спільну часткову власність та ОСОБА_10 став одноосібним власником АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що відповідачами незаконно здійснена приватизація спірної квартири, під час якої було змінено правовий статус даної квартири із комунальної на ізольовану, що призвело до обмеження прав позивача у користуванні, володінні, і розпорядженні належною часткою у праві спільної часткової власності, у зв'язку з чим просив задовольнити його позовні вимоги.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Визнано незаконним розпорядження Центру приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради № 2433 від 20 березня 2001 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане 20 березня 2001 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради реєстраційний номер 9-01-212663.

Визнано недійсним договір про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності, посвідчений 23 серпня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. № 3021.

Визнано недійсним договір дарування, посвідчений 23 серпня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. № 3100.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 негайно забезпечити доступ ОСОБА_9 до АДРЕСА_1 та не чинити перешкод у користуванні власністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_7, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 приватизовано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 86,2 кв. м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08 липня 2000 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від 12 січня 1996 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_14 34/100 частки в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2, які складалися з однієї кімнати жилою площею 20 кв. м, загальною площею 29,2 кв. м.

В інших двох кімнатах вказаної квартири проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно із розпорядженням Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду від 20 березня 2001 року №-2433 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які постійно проживали в двох кімнатах кв. АДРЕСА_1 загальною площею 60,6 кв. м, житловою 38,2 кв. м отримали у приватну спільну сумісну власність зазначене майно.

Відповідно до договору від 23 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу змінили режим спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності, у зв'язку з чим кожному з них стало належати по 1/2 частці у праві власності на зазначену квартиру. Право власності кожного було зареєстровано 30 серпня 2011 року за реєстровим номером 34439682, а 31 серпня 2011 року ОСОБА_6 подарувала свою частку в квартирі ОСОБА_5

20 вересня 2011 року проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на подаровану йому Ѕ частину квартири.

На час приватизації АДРЕСА_1 була ізольована, що підтверджується технічною характеристикою квартири станом на 30 серпня 2011 року.

Також судом апеляційної інстанції установлено та не заперечувалось представником позивача про те, що позивачем з метою поліпшення умов проживання і використання квартири АДРЕСА_4 було приєднано одну кімнату квартири АДРЕСА_1 до квартири АДРЕСА_6 у зв'язку з чим останній звертався до суду з позовом про припинення права спільної часткової власності на 34/100 частин квартири АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено, яким чином відповідачі порушили його право на користування належними йому 34/100 частинами квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідачі в 2001 році, здійснюючи своє право на безоплатну приватизацію кімнат в квартирі АДРЕСА_1 вказаного будинку, в яких вони проживали і були зареєстровані, не порушуючи права позивача, приватизували належну їм житлову площу.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова