Справа № 159/1793/16-ц
Провадження № 2/159/729/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бондара В.М.

за участю секретаря Рижко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_6, які на час смерті проживали у побудованому ними будинку по АДРЕСА_1. Він теж проживав з 1967 року з батьками до їх смерті і продовжує проживати на даний час у цьому ж будинку, чим фактично прийняв спадщину. Він звернувся у нотаріальну контору для оформлення спадщини, однак йому відмовили через відсутність правовстановлюючих документів. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські та побутові споруди, які розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6.

У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали повністю та просять його задовольнити з викладених підстав. Судові витрати просить залишити за ним.

Відповідачі по справі у судове засідання не з'явилися, подали суду заяви з яких слідує, що позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти задоволення позову, просять справу розглядати у їх відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зважаючи на позицію сторони позивача, відповідачів та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та її чоловіку ОСОБА_7 до часу смерті належав житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, який був зареєстрований у порядку, який існував на той час. Позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлих: ІНФОРМАЦІЯ_3 року - ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_6. Після смерті останніх відкрилась спадщина на житловий будинок, господарські та побутові споруди в с. Черемошно Ковельського району Волинської області. Відповідачі у справі є рідними дітьми померлих, тобто позивач та відповідачі є рідними братами і сестрами. Останні фактично відмовляються від своїх часток у спадковому майні в користь ОСОБА_1 До та після смерті батьків позивач проживав у спадковому будинку та проживає там до цього часу. Позивач по даній справі є спадкоємцем за законом, тому він має право заявити свої права на спадкове майно, однак через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів та реєстрації прав власності за померлим, не може успадкувати майно у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними в разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведення відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає, що існують реальні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, єдиним виходом із даної ситуації є визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування у судовому порядку.

Через відсутність реєстрації прав власності позивач не може реалізувати своє право на оформлення свідоцтва про право на спадщину, тому її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

За таких обставин, враховуючи також відсутність заперечень у відповідачів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Визнання права власності за позивачем не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судові витрати понесені позивачем при поданні позовної заяви, слід залишити за ним, згідно його клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, господарські та побутові споруди по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: В. М. Бондар