Номер провадження: 22-ц/785/3083/16
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

За участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014р. позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5 та приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі- ПРАТ «УОСК») про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП в якому, з урахуванням уточнень, просив суд стягнути: з ПРАТ «УОСК» на свою користь страхове відшкодування, що становить витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу у розмірі 50 000 грн.; з ОСОБА_5 на свою користь: - матеріальну шкоду (збитки), заподіяну йому внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП у розмірі 338 176,70 грн.; моральну шкоду на суму 30 000 грн. та судові витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та судових експертиз у розмірі 14 100 грн.; з ПРАТ «УОСК» та ОСОБА_5 на його користь сплачений ним судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.02.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ПРАТ «УОСК» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн. та судовий збір у сумі 490 грн. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови в стягненні з ОСОБА_5 суми завданих збитків в розмірі 338 176,7 грн., моральної шкоди 30 000 грн., витрат, пов'язаних із судовим процесом у розмірі 1 100,00 грн., позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права, як такого, що ухвалене у зв'язку із неповним дослідженням обставин справи. А саме апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були з'ясовані і перевірені в повному обсязі і не відображені в рішенні обставини даної справи, було порушено право позивача на всебічний і повний судовий розгляд, а винна особа не була притягнута до відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін

ПРАТ «УОСК» в судове засідання не з'явилось, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, а тому враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 09.10.2014 о 14 год. у м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 123 відбулось ДТП із участю водія автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5, який допустив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2. Причиною пригоди стало порушення водієм ОСОБА_5 п. 12.1 Правил дорожнього руху України: водій не обрав безпечну швидкість, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив виїзд на лівий тротуар та скоїв зіткнення із зазначеним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2014р. була визначена вина у вчиненні вказаного ДТП за ОСОБА_5 внаслідок порушення ним п.12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.11).

В результаті ДТП автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ІДПС 3-го взводу сержантом міліції Зоріним С.А., (а/с. 36).

Відмовляючи у задоволенні позову щодо відповідача ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів розмір матеріальної та моральної шкоди.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правилами п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок звзаїмодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За правилами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В силу ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як видно з матеріалів справи, позивач на обґрунтування своїх вимог про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди, заподіяної йому внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП у розмірі 338 176,70 грн. посилався на звіт автотоварознавчого дослідження №351/2014, виконаного ФОП «ОСОБА_9.» 14.10.2014р., яким розмір матеріальної шкоди власнику автомобіля «Хонда» складав 146 127,88 грн., а вартість відновлювального ремонту, без врахування зносу, складає 214 379,22 грн., а з урахування зміни курсу долару по відношенню до гривні України станом на 01.04.2015р. складає 388 176,70 грн.

Проте цей звіт, як правильно визнав суд першої інстанції, не може бути безумовною підставою для визначення реальної вартості втраченого позивачем майна або виконаних ним робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, а отже і для встановлення розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5, не погоджуючись із розміром матеріальної шкоди, визначеного у звіті №351/2014, указував, що пошкодження автомобіля, що наведені в протоколі огляду транспортного засобу суб'єктом оціночної діяльності значно перебільшують (в два рази) перелік пошкоджень цього ж автомобіля, що зазначені в довідці інспектора ДПС.

Тому саме для усунення цих суперечень, судом за клопотанням представника ОСОБА_5 21.09.2015р. була призначена автотехнічна експертиза на вирішення якої було поставлене таке питання: Які механічні ушкодження отримав автомобіль марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок зіткнення автомобіля марки «Форд Сиерра» д.н.з. НОМЕР_1, що сталось 09.10.2014р.?

Проте ця експертиза не була проведена з причини не надання експертові автомобіля «Хонда» для дослідження, а фото таблиця до звіту автотоварознавчого дослідження №351/2014 від 14.10.14р. виконана у чорно-білому кольорі та її фото мають незадовільну для дослідження якість, що видно з повідомлення експерта, (а/с.123).

Згідно п.2.3 , розділу 4 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012р. 1950/5, вказано, що на дослідження експерту надаються КТЗ (колісні транспортні засоби) та документація, що стосується його реєстрації, матеріали розслідування події, що призвела до матеріальної шкоди, а також документи, у яких зафіксовані інші вихідні дані, необхідних для вирішення поставленого питання.

З листа представника позивача на адресу суду від 30.11.2015р. убачається, що нажаль виконати вимогу експерта щодо надання автомобіля «Хонда» для огляду і проведення експертизи є неможливим, оскільки автомобіль із існуючими ушкодженнями був відчужений третій особі і його місцезнаходження на даний момент невідоме, (а/с.119-121).

Колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції обґрунтовано поставлено під сумнів достовірність автотоварознавчого дослідження №351/2014 від 14.10.2014р. щодо визначення вартості матеріальної шкоди, завданої позивачу з вини ОСОБА_5, та у зв'язку з ненаданням позивачем пошкодженого автомобіля для експертного дослідження, без огляду якого неможливо встановити дійсні пошкодження, що були завдані автомобілю в результаті ДТП, тому на даний час визначити ушкодження, що були завдані автомобілю «Хонда» унаслідок ДТП, вже втрачені.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанові №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказав, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди, а також докази того, що відповідач є завдачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

За правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті підстави, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте позивач на виконання свого обов'язку, передбаченого вищевказаними нормами закону не виконав, не надав суду достовірних та допустимих доказів, а саме висновку достовірної експертизи що визначення розміру завданої йому матеріальної шкоди.

Цим рішенням суду стягнуто з ПРАТ «УОСК» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн.

За наявності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно й обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його вимоги по стягнення з ОСОБА_5 - матеріальної шкоди (збитків) на суму 338 176,70 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди.

Так позивач на обґрунтування цих вимог посилався на те, що внаслідок пошкодження належного йому на праві власності автомобіля він зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особи, відповідальні за збитки, не поновлюють його порушене право. Хвилювання та думки про те як відновити свій транспортний засіб тримали його у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім'ї й на роботі. Він втратив можливість вільно користуватися автомобілем, витратив значний час з метою поновлення свого порушеного права. Ці обставини спричинили для нього ряд негативних наслідків, моральні втрати та страждання.

Проте ці доводи позивача суд першої інстанції неповно дослідив, надав їм неправильну оцінку та безпідставно дійшов висновку, що вони не доведені.

Згідно свідоцтва про реєстраціяю транспортного засобу, ОСОБА_4 є власником зазначеного автомобіля «Хонда», (а/с.9).

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Виходячи з матеріалів справи, обґрунтувань моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання, а також наявність вини ОСОБА_5 в скоєні ДТП, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2014р., та наявність довідки інспектора ДПС про наявність механічних пошкоджень автомобіля позивача, що утворилися внаслідок ДТП, колегія суддів вважає, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення суми моральної шкоди з ОСОБА_5, завданої, внаслідок пошкодження майна позивача.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Розмір моральної шкоди колегія суддів визначає у сумі 5 000 грн.

На думку колегії суддів така сума моральної шкоди є адекватним моральним стражданням, що їх зазнала позивач у зв'зку з пошкодженням його майна і не є завищеною.

З урахуванням викладеного, рішення суду в частині вирішення ним позову щодо стягнення моральної шкоди на підставі п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси в частині відмови у задоволенні позовуОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

ПозовОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоди в розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 500 грн.

В решті цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік