АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2020/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2023/К/15 Суддя Бардін О.С.
Категорія - 50 (1) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря - Євтодій К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції ОСОБА_2 просила стягнути на її користь аліменти на утримання їх сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на період навчання, а саме до 30.06.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01.03.1999 року. Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на теперішній час навчається в університеті, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, якої відповідач не надає.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 07 квітня 2015 року на період

навчання - до 30.06.2020 року.

Рішення в частині стягнення аліментів на період навчання в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставив питання щодо скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції допущено неповноту з'ясування обставин справи, зокрема не взято до уваги, що на його утриманні знаходиться малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги обов'язок та можливість надання матеріальної допомоги дитині позивачем. Крім того судом не встановлено розмір доходу відповідача та його теперішній матеріальний стан. За таких обставин, відповідач вважає, що висновки суду побудовано на припущеннях. Також зауважив на тому, що про розгляд справи його належним чином не повідомлено, у зв'язку з чим його було позбавлено можливості бути присутнім в судовому засіданні, надавати пояснення та подавати докази по суті спору.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за відомою суду адресою. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивачки оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції врахував стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, які мають значення для визначення розміру аліментів та виходив з того, що дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, яку відповідач зобов'язаний надавати.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_1.є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.78).

ОСОБА_3, згідно довідки від 05.09.2014 № 561 навчається в Інституті підготовки слідчих кадрів для МВС Національного університету «Юридична академія імені Ярослава Мудрого» на 1 курсі та закінчує навчання 30.06.2020 року (а.с. 12).

В суд першої інстанції відповідач доказів щодо неможливості утримувати свого повнолітнього сина не подавав.

До апеляційної скарги і згодом на судове засідання відповідач надав відповідні довідки, що він працює у ТОВ «Дозор» м. Петропавлівськ-Камчатський, Росія охоронником та має середньомісячний дохід в сумі 24580 рос. рублів (9340 грн. за поточним валютним курсом гривні до рос. рубля); одружений вдруге, й друга дружина також працює, вони мають неповнолітнього сина, що перебуває на їхньому утриманні.

Зауважень щодо свого стану здоров`я відповідач не навів.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують надання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, належним чином дослідивши наявні у справі докази, в їх сукупності, та проаналізувавши означені вище норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком законних та обґрунтованих висновків про обов'язок відповідача утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги дитині, яка продовжує навчання, а також про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, визначивши розмір аліментів в 1/6 частині з урахуванням майнового стану та стану здоров'я відповідача.

Визначаючи розмір аліментів судом дотримано вимог ст.ст. 182, 199, 200 СК України.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права є безпідставними, так як не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних у справі доказах та вимогах закону. Також не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при визначені розміру аліментів не врахував чи є потреба у матеріальній допомозі та чи є у нього можливість надавати матеріальну допомогу у визначеному розмірі, оскільки вказані обставини були досліджені та враховані судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність рішення, не впливають.

Разом з цим, слід зазначити, що ст. 192 СК України закріплено, право платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, тощо звернення до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: