У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С. Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дизель» та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дизель» про встановлення факту належності майна, визнання правочину недійсним, визнання права власності у порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_8 звернулась до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько неповнолітньої ОСОБА_8 - ОСОБА_9, який постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вказаної кооперативної квартири. Дочка є його єдиним спадкоємцем за заповітом. Позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину не вбачається можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. За життя спадкодавця спірна квартира не була оформлена належним чином, оскільки членом кооперативу був його батько, ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після його смерті спадщину прийняла дружина, ОСОБА_11 та син ОСОБА_9 Крім цього, ОСОБА_9 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_11, але помер не встигнувши оформити її.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом про встановлення факту належності майна, визнання правочину недійсним, визнання права власності порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю батька ОСОБА_10, матері ОСОБА_11 та їх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_9, оскільки була надана цій сім'ї у складі 4 осіб. Після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 року його спадкоємці першої черги за законом спадщину не прийняли, а 25 вересня 2008 року ОСОБА_5 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. 27 вересня 2008 року під впливом психологічного тиску зі сторони брата ОСОБА_9 та тітки ОСОБА_12 подав заяву про відмову від спадщини на користь брата ОСОБА_9

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року позов ОСОБА_7 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано поважною причиною пропуску позовної давності ОСОБА_5 та визнано недійсною заяву ОСОБА_5 від 27 вересня 2008 року поданої до Харківської державної нотаріальної контори № 12 про відкликання заяви від ІНФОРМАЦІЯ_4 року про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_11 та про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_9

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11, яка померла 05 квітня 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 січня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в цілому в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції із дотриманням вимог статей ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із норм ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 1216, 1268 ЦК України правильно дійшов висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_7 та відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 з огляду на його недоведеність та необґрунтованість.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 року старший син спадкодавця ОСОБА_5 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а 27 вересня 2008 року звернувся з заявою про відкликання цієї заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини на користь брата ОСОБА_9 Інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку про те, що спадщину після смерті ОСОБА_11 фактично прийняв її молодший син ОСОБА_9, який постійно мешкав з нею на момент смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер.

За життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй доньці - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку про те, що донька померлого ОСОБА_9 - неповнолітня ОСОБА_8 є такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

С. Ф. Хопта

О. В. Закропивний