У х в а л а

07 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, за участю третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченка Ігоря Миколайовича, про визнання договору позики частково недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 листопада 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 43 530 грн 85 коп., що еквівалентно на день передачі коштів 5 500 дол. США.

Зазначали, що положення п.п. 1.1., 1.3., 2а зазначеного договору позики суперечать вимогам чинного законодавства щодо можливості використання іноземної валюти лише банками, які мають відповідні ліцензії та дозволи на здійснення кредитних операцій в іноземній валюті; прив'язка зобов'язання до долару США суперечить домовленості про надання незмінної суми позики у 43 530 грн 85 коп, збільшує суму позики для повернення і виплату процентів майже в 4 рази, що не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, положення п. п. 1.5. та 4. договору обмежують право позичальника за певних умов виконати зобов'язання у порядку ст. 537 ЦК України шляхом внесення коштів у депозит нотаріуса.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили визнати недійсними положення договору позики, укладеного з відповідачем 06 листопада 2010 року, в частинах: п. 1.1. щодо сплати процентів у розмірі 6% в місяць від суми позики в гривнях, яка є еквівалентом 330 дол. США за курсом НБУ на день їх сплати до дня фактичного повернення позики; п. 1.3. щодо нарахування процентів за методом «факт/факт», тобто за фактичний час існування боргу за цим договором і кількості календарних днів у місяці; п. 2а щодо повернення суми позики в гривневому еквіваленті 5 500 дол. США за курсом НБУ на день повернення позики; п. 1.5. і п. 4. щодо визнання відсотків та боргу повернутими лише за наявності розписки позикодавця про їх повернення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року позов задоволено частково.

Положення договору позики, укладеного 06 листопада 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, в частинах пунктів 1.5. і 4. щодо визнання відсотків та боргу повернутими лише за наявності розписки позикодавця про їх повернення, визнано недійсними.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними пункту 1.1 договору позики скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Пункт 1.1. договору позики, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 06 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченком І.М. за р. № 2013, в частині зазначення суми відсотків в еквіваленті 330 дол. США за курсом Національного банку України на день сплати відсотків до дня фактичного повернення позики визнано недійсним.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки викладені в касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права потребують перевірки.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, за участю третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченка ІгоряМиколайовича, про визнання договору позики частково недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2016 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Попович О.В., ЗавгородняІ.М., Коротун В.М.