Справа № 481/4/16-ц
Провадж.№ 2/481/1/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

15.09.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміної Н.П., позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_3 третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 , про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулися до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просять усунути відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є її рідними сестрами) від права спадкування за законом майна спадкодавця ( матері сторін по справі) ОСОБА_5, яка померла 16.02.2015 року, визнати за нею право власності на спадкове майно, яке складається із двох земельних ділянок площею 9,5 га та 9,68 га, розташованих на території Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Ухвалою суду від 29.06.2016 року до участі в справі в якості третьої особи була залучена ОСОБА_4, яка також є рідною сестрою сторін по справі та рідною донькою спадкодавця ОСОБА_5

В судовому засіданні позовні вимоги позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 повністю підтримали і просили задовольнити позов. В обґрунтування позовних вимог пояснили, що 16 лютого 2015 року померла рідна мати сторін по справі ОСОБА_5. На момент смерті вона постійно проживала та були зареєстрована з 12.04.2001р. разом із позивачкою за адресою: м..Миколаїв, вул..Севастопольська, 6.2, кв.24. На день смерті ОСОБА_5 з нею проживали та були зареєстровані такі особи: ОСОБА_1, донька - з 03.05.1983р., ОСОБА_7, онука - з 19.04.2001р., ОСОБА_8, про онука - з 19.04.2001р., ОСОБА_9, про онука - з 01.02.2013р. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 9,5га, яка розташована на території Новополтавської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельну ділянку площею 9,68га, яка складається з двох земельних ділянок площею 636 га та 4,2240га, що розташована в межах території Новополтавської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивач, відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, як такі, що прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини - до нотаріальної контори. В червні 2015 року позивач звернувся до Першої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини після смерті матері - ОСОБА_5. За заявою Позивача було заведено спадкову справу за №57571757 у спадковому реєстрі. При цьому Позивач надала державному нотаріусу оригінал заповіту ОСОБА_5, складеного на користь позивача в якому спадкодавець зробив розпорядження на випадок своєї смерті щодо належного ОСОБА_5 права на земельну частку/пай/ у КПСП «Україна» в розмірі 8,4га в умовних кадастрових гектарах При цьому позивач надала нотаріусу два оригінали державних актів на право власності на землю, яка належала за життя спадкодавці ОСОБА_5, та пояснила, що земельна ділянка, яка вказана у заповіті ОСОБА_5 від 05.04.2001р. на сьогоднішній день виділена в натурі та на вказану земельну ділянку видано Державний акт на право приватної власності на землю . Державний нотаріус повідомила, що наданий позивачем заповіт від 05.04.2001р. за таких обставин є недійсним, а також про те, що було подано заяви про прийняття спадщини за законом іншими спадкоємцями. Позивач вважає, що відповідачі повинні бути усунені від права на спадкування на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки вони фактично хилялися від надання допомоги спадкодавцеві - ОСОБА_5, 1927р.н., яка через похилий вік та хворобу була протягом останніх пяти років у безпорадному стані, потребувала медичної допомоги та нормального ставлення до себе, матеріальної підтримки з боку спадкоємців відповідачів. ОСОБА_5 протягом всього свого життя хворіла на серцево-судинну недостатність та ішемічну хворобу серця. Протягом останніх чотирнадцяти років спадкодавець проживала спільно з позивачем в одній квартирі та була там постійно зареєстрована. Саме позивач надавав спадкодавцю всю необхідну допомогу, купуючи ліки та підтримуючи нормальний режим життя спадкодавця. При цьому ж позивач отримувала пенсію ОСОБА_5, яка була особою похилого віку, на підставі довіреності. Крім того, позивач з 2005 року сама є пенсіонеркою, як і спадкодавець ОСОБА_5 Розмір пенсії позивача становить 1070 грн. і вказаних коштів було недостатньо для нормального харчування позивача, а також для утримання спадкодавці ОСОБА_5 В звязку з чим позивачу матеріально допомагала донька позивача - ОСОБА_7 При цьому починаючи з 2001 року ніякої допомоги ні матеріального, ні будь-якого іншого характеру ОСОБА_5 від відповідачів не отримувала, хоча зверталась неодноразово до них зі скаргами на нестачу коштів на ліки, на поганий стан здоровя. Відповідачі ОСОБА_5 не навідували, не цікавились її станом здоровя, про що спадкодавця скаржилася особам, які проживали разом з нею. Після того, як спадкодавця ОСОБА_5 десь з півроку прожила до 2001 року у відповідача ОСОБА_3, через конфліктну ситуації спадкодавця змушена була переїхати жити в комфортні нормальні умови до іншої доньки позивачки. Ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавиці ОСОБА_5, яка її потребувала, полягає в умисній бездіяльності відповідачів, спрямованій на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю як їхній рідній матері, яка перебувала в похилому віці та мала хронічні захворювання серця.

Відповідачка ОСОБА_2 предявлені позовні вимоги не визнала повністю, заперечувала проти задоволення позову, свої заперечення обґрунтувала наступним, що дійсно являється рідною дочкою ОСОБА_5 Дійсно її мама до моменту смерті проживала із позивачкою по справі. Відповідач ОСОБА_2 приходила навідувати ОСОБА_5 по декілька разів на місяць, хоча позивач перешкоджала таким зустрічам. Мали місце випадки, коли двері в квартиру відповідачу не відчиняли, а ОСОБА_5 в послідуючому поясняла, що їй забороняли відкривати двері. Коли відповідач ОСОБА_2 навідувала маму, то бачила, що та лежить на брудній постелі, неохайна, однак переїжджати від позивачки ОСОБА_5 не бажала. Крім того ОСОБА_5 ніколи не просила допомоги у ОСОБА_2, не скаржилась на своє життя, та поясняла, що на випадок її смерті вона має на поховання 10000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 предявлені позовні вимоги також не визнала повністю та просила відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що дійсно є донькою померлої ОСОБА_5 Доки мама ще сама ходила до 2005 року, то вона часто приходила до відповідачки, скаржилась на позивача, що та її ображала, обзивала та обманювала. Крім того, ОСОБА_5 приносила брудний одяг до відповідача ОСОБА_3 і вона його прала. Після того, як ОСОБА_5 перестала сама ходити, то відповідач ОСОБА_3 навідувала маму за місцем проживання позивача. ОСОБА_5 жодного разу не говорила про те, що вона в чомусь має потребу, не говорила про нестачу коштів і ніколи не просила допомоги у відповідача ОСОБА_3 Спадкодавиця ОСОБА_5 ніколи не була у безпорадному стані, ніколи не хворіла на хронічні захворювання та не стояла на обліку у лікарів не мала інвалідності, а ті захворювання які вона мала, обумовлені її похилим віком.

Третя особа ОСОБА_10 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, пояснила, що ОСОБА_5, яка була її матірю, ніколи не була у безпорадному стані, ніколи не мала потреби в грошах, і не просила допомоги в інших, а тому вважає позовні вимоги безпідставними та просила відмовити в їх задоволенні.

Суд вислухавши пояснення сторін та представника позивача, свідків, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 лютого 2015 року померла ОСОБА_5 Позивач по справі є рідною донькою померлої та являється спадкоємицею по закону першої черги. Відповідачі по справі також являються спадкоємцями по закону першої черги, як діти померлої.

На момент смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та фактично проживала разом із позивачкою по справі ОСОБА_1 Відповідачі по справі проживали окремо від спадкодавці ОСОБА_5

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 417 від 17 лютого 2015 року ОСОБА_5 померла у віці 87 років, причиною матері стала серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця.

На момент смерті ОСОБА_5 мала у своїй власності земельну ділянку розміром 9,5 га, яка розташована на території Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Деражвний актом на право приватної власності на землю серії МК № 3099 від 18 квітня 2002 року, та земельну ділянку розміром 9,68 га, яка розташована на території Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Деражвний актом на право приватної власності на землю серії МК № 074950 від 19 жовтня 2004 року.

Починаючи з 2000 року і до смерті ОСОБА_5 її земельні ділянки перебували в оренді СГВК «Україні», в послідуючому ПОСП «Відродження». З 2012 року договір оренди спадкодавицею було укладено з ПОСП «Красна Баштанка», що підтверджується копіями відповідних договорів оренди , які належним чином зареєстровані і є чинними на момент розгляду справи. За передачу земельних ділянок в оренду ОСОБА_5 отримувала кошти, в рахунок орендної плати.

Окрім того, ОСОБА_5 отримувала від держави пенсію, що також стверджується копіями виписок з рахунків та не оспорювалось в суді сторонами по справі.

У відповідності до ст.ст.202,203 СК України встановлено обовязок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Згідно ст.1224 ч.5 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтею 1224 у частинах 2-4 ЦК України зазначені особи, які усуваються від спадкування на підставі закону, зокрема: батьки та повнолітні діти, які ухилялися від обовязку щодо утримання спадкодавця.

Усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ст.1224 ч.5 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Також підлягає зясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчать про факт умисного ухилення від надання допомоги.

З урахуванням вищезазначених вимог закону суд вважає, що позивачі не довели вищезазначені обставини, які би давали підставу усунути від права спадкування відповідачів. В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 не мала хронічних захворювань, не перебувала в безпорадному стані, однак опіка і догляд їй також надавались і були для неї достатньою і повною, потреби у надані допомоги від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона не висловлювала. Окрім того, спадкодавиця до моменту смерті мала грошове забезпечення у виді пенсії та орендної плати від земельних ділянок.

Також не найшло свого підтвердження, що відповідачі здійснювала умисні дії або проявляли бездіяльність на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Допитані в судовому засіданні свідки по справі також підтвердили, що померла ОСОБА_5 мала достатній догляд, не перебувала в безпорадному стані. Жоден із свідків, не вказував, що відповідачі якимось чином свідомо, навмисно ухилялись від утримання та надання допомоги ОСОБА_5

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та недоведеними, як це вимагає закон, а саме ст.1224 ч.5 ЦК України, тому в задоволенні позову про усунення відповідачів від права на спадкування слід відмовити.

Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст..1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імен і часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як видно із копії спадкової справи № 363/2015 до майна померлої 16.02.2015 року ОСОБА_5, як позивачка так і відповідачі по справі звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Як позивачу, так і відповідачам рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області не приймалось.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1. свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_5, суд вважає поданий позивачем позов передчасним і таким, що не підлягає задоволенню з огляду на відсутність будь-яких порушень, невизнання чи оспорювання прав, свобод та інтересів позивача.

У звязку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем не компенсуються за рахунок відповідачів, що відповідає вимогам ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 61; 88; 214; 215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкуванняалишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя