Справа № 495/6041/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6041/16-ц

за позовом ОСОБА_1

до ПАТ «ВіЕйБі Банк»,

за участю третьої особи Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції

про звільнення майна з-під арешту

В С Т А Н О В И В:

03.08.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ПАТ «ВіЕйБі Банк»(далі по тексту відповідач), за участю третьої особи - Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції (далі по тексту третя особа) про звільнення майна з-під арешту (а.с.1-2).

Так, позивач просить суд звільнити з-під арешту належне ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) все майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що реалізуючи свої права власника ? частини будинку по вулиці Фрунзе, 29 «А», в селі Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, під час оформлення правочину з купівлі-продажу вищезгаданого нерухомого майна ОСОБА_1 було з'ясовано, що державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 було відкрите виконавче провадження ВП №31483344 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4548, виданого 11 січня 2012 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 28 679,01 грн. на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк». Постановою від 01 березня 2012 року було накладено арешт на все належне ОСОБА_1 майно та інформація про це відділом Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції була внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12389612). Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1, в судове не з'явився, але його представник ОСОБА_3, подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю (а.с.31).

Представник третьої особи Б-Дністровського міськрайонного відділу ДВС, у судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, згідно якої заперечень та відводів судді не має, просить суд розглянути справу за відсутності представника Відділу (а.с.28-30)

Відповідач ПАТ «ВіЕйБі Банк», відзив або заперечення на позов ОСОБА_1до суду не надав та його представник в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї були надіслані на адресу ПАТ «ВіЕйБі Банк» (65000, м. Одеса, вулиця Жуковського, 21), яка наявні в матеріалах справи. Між тим, вказані документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку тим, що адресат із даної адреси вибув (а.с.18-27).

Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 належить 1/4 частина житлового будинку по вулиці Фрунзе, 29 «А», в селі Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №830 від 2007 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14476803 від 08.05.2007 року (а.с.4-5).

За твердженням позивача, під час оформлення правочину з купівлі-продажу вищезгаданого нерухомого майна ОСОБА_1, в результаті перевірки нотаріусом Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна було встановлено, то рішенням Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції було накладено арешт на все належне ОСОБА_1 майно.

Після звернення позивача до Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції було встановлено, що державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 було відкрите виконавче провадження ВП №31483344 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4548, виданого 11 січня 2012 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 28 679, 01 грн. на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк». Постановою Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції від 01 березня 2012 року було накладено арешт на все належне ОСОБА_1 майно та інформація про це відділом Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції була внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12389612).

Постанова про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не виносилась. Проте, 21 грудня 2012 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. З цієї постанови вбачається, що відповідач (стягувач) розташований за адресою «вулиця Жуковського, 21, місто Одеса».

Позивач стверджує, що проведений відділом Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції арешт всього належного йому майна порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження цим майном.

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "ВіЕйБі Банк", за участю третьої особи - Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.

У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, ОСОБА_1 на даний час позбавлена права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю у зв'язку із накладенням арешту на її квартиру.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику у справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності, так і не праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Відповідно до ч.2 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Таким чином, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту у повній мірі відповідають ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316-317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та судовій практиці.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 до ПАТ "ВіЕйБі Банк", за участю третьої особи - Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арештупідлягає задоволенню.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 15, 16, 316-317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 16, 60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ "ВіЕйБі Банк", за участю третьої особи - Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Звільнити з-під арешту належне ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) все майно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко