Справа № 640/4222/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовними вимогами до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_3 про солідарне стягнення відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди в розмірі 39771,38 грн. та моральної шкоди в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.03.2013 року о 16-40 годині відбулася дорожньо-транспортна пригода у звязку з тим, що водій автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 на перехресті вулиці Пушкінської з вулицею Червонопрапорною в м. Харкові, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого завдана матеріальна шкода. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 27.03.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП за порушення Правил дорожнього руху України. Як вказує позивач, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 застрахована ПАТ «Страхова компанія «УНІКА». У звязку з чим позивач звертався до страхової компанії відповідача про виплату йому суми страхового відшкодування, проте йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Як вказує позивач, він звертався до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою про визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком, ним надавалися відповідні документи. Проте за результатами розгляду його заяву відповідачем було відмовлено у виплаті йому страхового відшкодування. Окрім цього, посилаючись на положення статті 23 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду 7000,00 грн., яка виражається в душевних стражданнях, відчуття тривоги та депресивного стану, хвилювань, повязаних з необхідністю ремонту автомобілю. Приймаючи до уваги, що відповідачі добровільно відмовляється здійснити вказані виплати позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не зявився, його представник ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, з урахуванням долучених письмових пояснень.

В судовому засіданні представник ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, заперечував проти задоволення позовних вимог, які не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю та невмотивованістю. Зазначив, що у звязку з тим, що позивач не подав страховику заяву на виплату страхового відшкодування, ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» скористалась своїм правом відповідно до статті 37 Закону України щодо відмови у виплаті страхового відшкодування за заявлених обставин.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі за недоведеністю та безпідставністю з урахуванням доданих письмових заперечень на позовну заяву, застосувавши трирічний строк позовної давності до виниклих правовідносин.

Суд, заслухавши думки присутніх сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 належить на праві власності автомобіль марки «Opel Insignia», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 (арк. справи 62).

Згідно довідки ГУМВС України в Харківській області вбачається, що 27.05.2013 року о 19-40 годині вділася дорожньо-транспортна пригоди в м. Харкові, вул. Пушкінська, 54, внаслідок якої автомобіль НОМЕР_5 отримав механічні ушкодження задньої лівої частини автомобіля (арк. справи 9).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від27.03.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП в тому, що він 27.03.2013 року о 16-40 годині відбулася дорожньо-транспортна пригода у звязку з тим, що водій автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 на перехресті вулиці Пушкінської з вулицею Червонопрапорною в м. Харкові, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого завдана матеріальна шкода (арк. справи 8).

Зі змісту консультативного звіту № 108/2016 року від 20.02.2016 року, складеного за результатами консультаційного автотранспортного вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові «Opel Insignia» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при дорожньо-трансопртної пригоди без втрати товарної вартості може складати 32130,05 грн; втрата товарної вартості може складати 7641,33 грн., матеріальний збиток завданий власнику автомобілю НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортної з врахуванням втрати товарної вартості може складати 39771,38 (арк. справи 10-11).

Згідно листа ОСОБА_6 «Страхова компанія «УНІКА» № 48 від 22.01.2016 року вбачається, що у звязку з тим, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 27.03.2013 року, а письмову заяву на момент написання листа ОСОБА_4 не було надано, тому у страхової компанії відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування (арк. справи 12).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.

За правилами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 2. ч. 1 статті 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові, а п. 1 ст. 990 цього ж кодексу визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п.22.1 ст.22 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

За змістом статті 29 вищезазначеного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.35.1 статті 35 вищезазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.36.1 статті 36 вищезазначеного Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п.36.2 статті 36 вищезазначеного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно до п.36.4 статті 36 вищезазначеного Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 991 Цивільного кодексу України та статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Зі змісту пункту 5 частини першої статті 989, статті 991 Цивільного кодексу України та статті 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому.

Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Таким чином, за змістом зазначених норм можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування. Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

З матеріалів справи, наданих під час судового розгляду представником ОСОБА_6 «Страхова компанія «УНІКА», що позивач ОСОБА_4 повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується копією повідомлення № АА / 00000001 від 27.03.2013 року, зареєстрованою за № 00113129 від 28.03.2013 року (арк. справи 64).

Зі змісту копії протоколу огляду транспортного огляду, що 13.03.2013 року аварійним комісаром (посвідчення № АК-АЗ № 015 від 04.02.2005 року) оглянуто автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, виявлено та описано наявні пошкодження (арк. справи 55-56).

Згідно копії письмових пояснень позивача ОСОБА_4, наданих Голові правління ОСОБА_6 «Страхова компанія «УНІКА», зареєстрований за вхідним № 0113129 від 28.03.2013 року вбачається, що позивачем повідомлено страхову компанію про дату та час події, що має ознаки страхового випадку 27.03.2013 року о 16-40 годині, який стався з транспортним засобом автомобілем НОМЕР_2, що належить позивачу, при цьому зазначено місце настання випадку за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 54, вказано свідків пригоди, короткий опис події, схема розташування автомобілів або предмету страхування на момент події (арк. справи 63).

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_6 «Страхова компанія «УНІКА» на користь позивача ОСОБА_4 суми страхового відшкодування в розмірі 39771,98 грн., оскільки дорожньо-транспортна подія, що відбулася 27.03.2013 року є страховим випадком, відповідач мав наявну можливість перевірити її настання, скориставшись наданими повноваженнями, ніяких перешкод в цьому позивачем не спричинялось, а сума матеріального збитку у встановленому законом порядку встановлена консультативним дослідженням спеціаліста автотоварознавця № 108/2016 року від 20.02.2016 року на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності до виниклих між сторонами правовідносин, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом предявлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на предявлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно копії постанови Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2013 року дорожньо-транспортна пригода мала місце 27.03.2013 року. Згідно копії штампу вхідної кореспонденції позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою 16.03.2016 року, тобто позивачем не було пропущено трирічний строк загальної позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки вина відповідача ОСОБА_3 в пошкоджені належного позивачу майна внаслідок спричиненої ним ДТП встановлена постановою суду, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, повязаних з фактом заподіяння пошкодженням автомобіля та неможливістю протягом тривалого часу проведення його ремонту, усунення наслідків ДТП, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 500 грн.

З огляду на висновки суду, про часткове задоволення заявлених позивачем позовних вимог, понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України підлягають частковому відшкодуванню з ОСОБА_6 «Страхова компанія «УНІКА»та ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Законом України «Про страхування», Постановою № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 526, 625, 979, 988, 990, 992 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 147, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», , яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70 А на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МК № 837261 виданий Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 страхове відшкодування в розмірі 39771,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МК № 837261 виданий Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 страхове відшкодування в розмірі 500,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частина судового рішення виготовлена в нарадчій кімнаті 13 вересня 2016 року. Повний текст рішення суду буде виготовлено 19 вересня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях