Номер провадження: 22-ц/785/8939/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів Гірняк Л.А., Цюри Т.В.

при секретарі: Гамарц Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 22 990 грн. 10 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.01.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши відповідачеві кредит. Однак відповідач, свої зобовязання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим, станом на 29.04.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 22990 грн. 10 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі 4263.07 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 14906.07 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2250.00 грн., штрафні санкції в розмірі 500.00 (фіксована частина), та 1070.96 (процентна складова). Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" заборгованість у загальному розмірі 22990 грн.10 коп. та судові витрати у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими, в засідання судової колегії на 22.12.2016 року о 14-00 г. не з`явилися. Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи у звязку з лікарняним. Проте до заяви не додано документів про відкриття лікарняного та не зазначено чи буде лікарняний представлений взагалі. Крім того, представником не обгрунтовано необхідність її особистої присутності в засіданні судової колегії та неможливість дослідження наведених нею доводів в поданій нею апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_2 без її особистої явки в судове засідання.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» будучи належним чином повідомленим, в засідання судової колегії на 08.12.2016 року о 14-00 г. не з`явився, про причини не явки не повідомив.

Судова колегія оцінюючи вказані обставини у сукупності не знаходить підстав для відкладення апеляційного розгляду справи.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.01.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір був укладений шляхом підписання позичальником заяви (а.с.11), яка разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.14-23) складає кредитний договір, датою укладання якого є дата підписання позичальником заяви.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконував.

Станом на 29.04.2016 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту у загальному розмірі 22990 грн. 10 коп.:

- заборгованість за кредитом 4263 грн. 07 коп.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 14906 грн.07 коп.;

- заборгованість за пенею та комісією 2250грн. 00 коп.;

- штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1070 грн. 96 коп. (процентна складова).

Задовольняючи позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк та стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість у загальному розмірі 22990 грн.10 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Заявлені вимоги про стягнення сумарної заборгованості по тілу кредита, відсотками за користування кредитними коштами, неустойки (штраф, пеня) на загальну суму 22990 грн.10 коп. є доведеними, обґрунтованими і не спростованими відповідачем у встановленому порядку (поданням належних доказів). Загальний розмір неустойки, що заявлений до стягнення не перевищує розмір кредиту і тому підлягає стягненню в заявленому позивачем розмірі. Остання операція щодо зняття коштів датується 03.03.2014 року (а.с.117 зв. бік), проте позовну заяву подано до суду 07.06.2016 року, внаслідок чого заява відповідача про застосування строку позовної давності не може бути задоволена.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Як вбачається з представленого розрахунку, ОСОБА_2 користувався коштами ПАТ КБ «Приватбанк» та здійснював виплати за їх користування, остання з яких відбулася 25.02.2014 року.

Обставини здійснення ОСОБА_2 виплат ПАТ КБ «Приватбанк», які наведені у розрахунку заборгованості по кредиту, ані самим ОСОБА_2 ані його представником не оспорювалися.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини, які встановлені судом та документальні докази, які приєднані до матеріалів справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами справи виникли правовідносини, як між кредитором та боржником внаслідок укладеного ними договору б/н від 23.01.2013 року.

Укладений сторонами договір складається із заяви на отримання кредиту, яка підписана уповноваженою особою кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_2, а також Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами. Зі змісту підписаної ОСОБА_2 заяви про видачу кредиту вбачається, що позичальник обізнаний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», даний банк керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг

Отже, підписавши заяву та засвідчивши згоду з Умовами та Правилами надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк» його клієнтам, ОСОБА_2 таким чином приєднався до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою.

На підставі підписаної сторонами заяви, що разом з Умовами та Правилами, а також Тарифами, які розміщені на офіційному сайті ОСОБА_4 і з якими, відповідач ознайомлений та згодний, відбулося підписання між сторонами договору про надання банківських послуг. Після цього Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана пластикова картка, яка ключем до цього рахунку.

Протягом наступних 12 місяців після укладення договору б/н від 23.01.2013 року позичальник сплачував кошти за користування кредитом у відповідності з Умовами надання банківських послуг та тарифами, не допускаючи також порушення правил користування платіжною карткою.

Вказані обставини свідчать про те, що 23.01.2013 року договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 дійсно був укладений і банк виконав передбачені договором зобовязання перед позичальником, в той час як позичальник після нетривалого виконання прийнятих на себе за договором зобовязань, в подальшому не розриваючи у встановленому порядку даний договір, припинив виконувати покладені на нього договором зобовязання в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 2.10.9 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт має право в будь-який момент достроково розірвати цей Договір, повідомивши про це банк шляхом подання відповідної письмової заяви про розірвання договору за формою встановленою ОСОБА_4.

Відповідно до п. 5.12.Умов та правил надання банківських послуг Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Згідно з п. 2.10.8 Умов та Правил надання банківських послуг сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках договору та підпадаючого під його дію, а також призакінченні використання послуг ОСОБА_4, передбачених договором.

Відповідно до ст. 1.2.15 Умов та правил надання банківських послуг закриття картрахунку не тягне припинення обовязків клієнта погасити заборгованість по рахунку карти.

На підставі п. 2.10.7 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що договір діє без обмеження строку, а у відповідності до п. 5.3. цих Умов зазначено, що картковий рахунок Відповідача відкритий на невизначений термін.

Вірно встановивши обставини укладення договору між сторонами, не настання обставин припинення дії договору (закриття картрахунку або інформування ОСОБА_4 про розірвання договору), а також обставини, що відповідач допустив прострочення, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та процентам , суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача про відсутність між сторонами договорних відносин через неукладення договору від 23.01.2013 року та правильно виходив з того, що Банк у відповідності до умов договору мав підстави, як вимагати з позичальника повернення тіла кредиту і сплату процентів так і застосовувати неустойку у вигляді штрафів та пені.

Не погоджуючись з рішенням суду, яким задоволені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.01.2013 року, представник відповідача в апеляційній скарзі одним з доводів вказала не відповідність законодавству підвищення ОСОБА_4 в односторонньому порядку без повідомлення та згоди позичальника процентної ставки за користування кредитними коштами з 30% річних до 34, 8% річних, а в подальшому до 43,2% річних.

Згідно з ч. ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як розяснено у абз. 3 п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання про правомірність підвишення банком чи іншою фінансовою установою процентною ставкою суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни ОСОБА_4 та інших невідємних частин договору від 23.01.2013 року. При цьому банк зобовязаний у строк не менше ніж за 7 днів до ведення змін проінформувати про це Клієнта, зокрема у виписці за картрахунком. Якшо протягом 7 днів Банк не отримав від клієнта повідомлення про незгоду останнього зі змінами, то вважається, що Клієнт прийняв нові умови.

Згідно з п. п. 1.1.3.1.9 Банк має право для різних цілей, зокрема про зміну тарифів, встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали звязку: відправлення смс-повідомленя на мобільний телефон Клієнта, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк інформації на чеках POS - терміналах, інші засоби комунікації.

Відповідно до п. 2.1.1.5.3. до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до п. 2.1.1.5.4. при незгоді зі змінами Правил та /або ОСОБА_4 Клієнт зобовязаний предоставити ОСОБА_4 письмову заяву про розірвання договору та погасити заборгованість, що утворилася перед ОСОБА_4, в тому числі заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з момента повернення Карт, виданих Держателю та його довіреним особам.

З матеріалів справи, з заперечень на позов та з доводів апеляційної скарги не вбачається, що ОСОБА_2 подавав до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву про розірвання договору від 23.01.2013 року.

Разом з тим матеріали справи підтверджують користування ОСОБА_2 грошима ПАТ КБ «Приватбанк» та оплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі відповідному умовам кредитного договору від 23.01.2013 року.

Виходячи з обізнаності ОСОБА_2 з умовами правилами і тарифами, які разом з заявою, підписаною позичальником складають кредитний договір від 23.01.2013 року, невиконання останнім передбаченого цим договором обовязку отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, не є підставою вважати, що Банк не виконав свого обовязку про повідомлення клієнта про зміну тарифів. Виписка про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам є каналом інформативного повідомлення клієнта, який офіційно передбачений умовами договору в якості обовязкового. Застосування ОСОБА_4 інших засобів комунікації для передачі клієнту інформації зокрема про збільшення процентної ставки є правом ОСОБА_4.

Згідно з наказом ПАТ КБ «Приватбанк» СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року процентна ставка збільшена до 34,8%.

Згідно з наказом ПАТ КБ «Приватбанк» СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року процентна ставка збільшена до 43,2 %.

Відповідач не надав суду доказів про отримання ним виписки (виписок) про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, зокрема за періоди, що передували зміні ОСОБА_4 процентної ставки за договором від 23.01.2013 року та про відсутність у таких виписках інформації про збільшення розміру процентної ставки.

При таких обставинах, виходячи безпосередньо з умов договору б/н від 23.01.2013 року, вважається, що ОСОБА_2 таким чином погодився зі змінами (збільшенням) розміру процентної ставки запронованої ОСОБА_4.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банк в односторонньому порядку всупереч закону збільшив процентну ставку за кредитним договором, висновок районного суду про відповідність таких дій позивача умовам договору, не спростовують, а зведені виключно до пероцінки встановлених обставин без підтвердження належними доказами.

Також представник відповідача заперечуючи проти задоволення заявлених вимог в апеляційній скарзі зазначила про неможливість одночасного застосування різних видів неустойки за одне й те саме допущене порушення договору - неповернення кредиту і не сплату процентів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, головним критерієм в оцінці правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того самого виду порушення.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн. Розмір пені передбаченої у ОСОБА_4 первісно складав 1% від суми заборгованості але не менше 30 грн. на місяць.

В подальшому Наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року мінімальний розмір пені був змінений до 50 грн. в місяць. у разі виникнення прострочки на суму від 100 грн. Наказом СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року у разі виникнення прострочення на протязі одного місяця сплачується пеня в розімірі 50 грн.; у разі виникнення прострочення другий місяць поспіль сплачується пеня в розмірі 100 грн.

Відповідно до п. п. 1.1.5.32 Умов надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобовязань передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити ОСОБА_4 судовий штраф за звернення ОСОБА_4 до суду в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п. п. 2.1.1.7.6. Правил користування платіжною карткою при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобовязань передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити ОСОБА_4 судовий штраф за звернення ОСОБА_4 до суду в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Тобто, умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.32 та 2.1.1.7.6. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів щодо будь-якого з грошових зобовязань передбачених цим договором більше ніж на 30 (120) днів.

Тобто застосування і штрафу і пені повязано з порушенням позичальником строків виконання грошових зобовязань за договором.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання районним судом положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003 цс 15 від 21.10.2015 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку судова колегія не вбачає.

Як вбачається з розрахунку, представленого ПАТ КБ «Приватбанк» пеня в сумі 2250 грн. нарахована за період прострочки платежів по тілу кредита та процентам за користування кредитом з 01.04.2014 року до 29.02.2016 року.

Штраф фіксована частина -500 грн. + 5% від суми позову 1070,96 грн. заявлено за фактом звернення ОСОБА_4 до суду з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту 4263,07 грн., процентів (в тому числі прострочених) 14906,07 грн. та пені 2250 грн.

Тобто штраф 5% вирахований з сумарної заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені (4263,07+14906,07+2250)*5% =1070 грн. 96 коп.

Таким чином, штраф вирахований із заборгованості за тими самим платежами, з яких обчислено пеню. При цьому розраховуючи штраф у вигляді процентної складової позивач в базову заборгованість, як вбачається з представленого розрахунку включив і заборгованість по пені. Тобто штраф розрахований з суми, куди увійшла і пеня.

Тобто заявлені вимоги про стягненя штрафу фактично стосуються стягнення неустойки з неустойки.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги про помилковість рішення суду в частині стягнення штрафу в контексті застосування до боржника подвійної відповідальності заслуговують на увагу.

Судова колегія зважаючи на наведене і приймаючи до уваги неможливість уточнення вимог та їх обгрунтувань на стадії апеляційного розгляду, доходить висновку, що вимоги про стягнення штрафу в сумі 1570 грн. 96 коп. (500 грн. фіксована частина +5% заборгованості від суми позову) не можуть бути задоволені.

Щодо доводів про неправильне застосування банком норм матеріального права в контексті поданої до суду першої інстанції відповідачем заяви про застосування позовної давності до неустойки, то судова колегія звертає увагу на наступне.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Зі змісту заяви про застосування позовної даавності, вбачається, що відповідач просив застосувати позовну давність щодо заявлених ОСОБА_4 вимог у повному обсязі.

Як вбачається з копії платіжної картки 789101 «Універсальна», строк дії картки вказаний 01. 2016. Тобто строк дії платіжної картки, виданої відповідачу сплив в останній день місяця року, зазначеного у карточці - 31 січня 2016 року.

Відповідно до п. п. 5.6 Умов та правил при відсутності на картрахунку грошових коштів у розмірі достатньому для оплати послуг ОСОБА_4 для продовження дії карти, і за відсутності надходження грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення строку дії карти, Банк стягує комісію за обслуговування рахунку за діючими тарифами. При нульовому залишку коштів на неактивному рахунку карти, останній закривається.

ОСОБА_4 заявлені вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредита та за процентами за користування кредитними коштами згідно з поданим розрахунком з 25.02.2014 року (дата виникнення прострочення) до 29.02.2016 року включно.

Тому висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення заяви про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення тіла кредита та процентів за користування кредитними коштами узгоджується з встановленими у справі обставинами та розрахунком заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами.

Проте, суд першої інстанції не навів мотивів, якими він керувався при обчисленні строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки.

У відповідності до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з розрахунку заборгованості пеня вперше була нарахована 01.04.2014 року і з наростаючим підсумком до лютого 2016 року загальна сума пені склала 2250 грн.

До суду з позовом про стягнення пені Банк звернувся 02.07.2016 року. Будь-яких причин, які свідчать про поважність пропуску позивачем строку позовної давності передбаченого ст. 258 ЦК України стосовно вимог про стягнення пені, позивач не навів.

Відмова у вимогах у звязку з пропуском позовної давності є самостійною підставою, яка може бути застосована лише в частині обгрунтованих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги безпідставні по суті, то суд має відмовляти у задоволенні таких вимог у звязку з їх необгрунтованістю.

Апеляційний суд відмовляє у вимогах про стягнення штрафів, як різновиду неустойки у звязку з їх необгрунтованістю та невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність за одне й те саме порушення).

Проте вимоги про стягнення пені є обгрунтованими, оскільки відповідач дійсно допустив прострочення зобовязань за кредитним договором в частині тіла кредита та процентів за користування кредитними коштами, що має наслідком нарахування пені.

Однак, з урахуванням строку встановленого ст. 258 ЦК України стягенння пені обмежується 12 місяцями, що передували зверненню до суду з позовом. Всі вимоги поза межами вказаного строку задоволенню не підлягають у звязку пропуском строку позовної давності та відсутністю підстав для його поновлення.

Як вже зазначалося пеня розрахована за період з 01.04.2014 року до 29.02.2016 року. До суду з позовом позивач звернувся 02.07.2016 року. Тому стягнення пені обмежується періодом з липня 2015 року і до дати останнього нарахування згідно з розрахунком 29.02.2016 року.

Взагалі позивачем заявлено до стягнення пені в сумі 2250 грн., з яких 1450 грн. обчислено поза межами строку скороченої позовної давності. Тому стягненню підлягає пеня в сумі 800 грн.

Як вже зазначалося, відповідач не оскаржував наданий позивачем розрахунок заборгованості, але разом з тим не визнав суми заборгованості по тілу кредиту, процентам, штрафу та пені, не заявляючи при цьому про призначення відповідної судової експертизи і не представляючи власний розрахунок заборгованості.

При таких обставинах дослідження розрахунку заборгованості принаймні в частині арифметичної перевірки правильності здійснених нарахувань є обовязком суду.

Виходячи зі змісту представленого розрахунку судова колегія звертає увагу, що вперше нарахування заборгованості за процентами за ставкою 30% річних в сумі 139,02 грн. відбулося за 25.02.2014 року з сальдо 4148,07 грн., на яке у відповідності до 4 рядку таблиці розрахунків, проценти в цьому періоді не нараховуються (пільговий період).

Інших відомостей та підстав проведеного нарахування процентів в розрахунку не наведено. Тому судова колегія дану суму, нарахованих процентів вважає безпідставною.

Крім того, арифметичний розрахунок у разі, якщо проценти і підлягали б нарахуванню (непільговий період) мав би в даному випадку складати: 4148,07 грн. сума заборгованості за кредитом з якої нараховуються проценти * 30% річних (розмір процентної ставки/365 (кількість днів у календарному році)* 1 (кількість днів прострочки)= 3,41 грн. Тобто арифметичний розрахунок суми нарахованих процентів на 25.02.2014 року 139,02 грн. - не відповідає дійсності також і в арифметичному сенсі.

Пільговий період закінчився 25.02.2014 року і починаючи з 26.02.2014 року і до кінця періоду за який розрахована заборгованість не відновлювався.

Після 31.03.2014 року і до кінця періоду, за який розраховано заборгованість окрім процентів, нарахованих з залишку поточної заборгованості паралельно розраховані також проценти з залишку простроченої заборгованості.

Загальна сума заборгованості по тілу кредиту складається з суми залишків поточної та простроченої заборгованості.

Загальна сума процентів за користування кредитними коштами складається з суми процентів нарахованих з залишків поточної та простроченої заборгованості за кредитом.

З огляду на таке, судова колегія перевіряє арифметичну правильність розрахунку процентів за користування кредитними коштами вірність, в тому числі і залишок простроченої заборгованості за операціями за рахунками обліку заборгованості станом на:

26.02.2014 року 4158,07 *30% річних/365*2 = 6,83 грн. розрахунок відповідає дійсності;

28.02.2014 року - 4158,07 *30% річних/365*1 = 3,42 грн. розрахунок відповідає дійсності;

01.03.2014 року - 4158,07 *30% річних/365 * 2 = 6,83 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,07 грн. (різниця +0,24 грн.);

03.03.2014 року -4263,07 *30% річних/365*28 = 98,10 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 101.47 грн. (різниця +3,37 грн.);

31.03.2014 року 4117,86* 30% річних/365 * 1 = 3,38 грн.., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 3,48 грн. (різниця +0,10 грн.);

31.03.2014 року 145.21*30% річних/365 * 1 = 0,12 грн.., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,24 грн. (різниця +0,12 грн.);

01.04.2014 року 4117,86* 30% річних/365* 4 = 13,72 грн.., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 14,07 грн. (різниця +0,35 грн.);

01.04.2014 року 145.21*30% річних/365 * 4 = 0,48 грн.., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,96 грн. (різниця +0,48 грн.);

05.04.2014 року - 4117,86* 30% річних/365* 4 = 84,6 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 175,88 грн. (різниця +91,28 грн.);

05.04.2014 року - 145,21* 30% річних/365* 4 = 2,98 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 15,96 грн. (різниця + 8,98 грн.);

30.04.2014 року - 4023,93* 30% річних/365* 4 = 3,30 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,01 грн. (різниця +3,71 грн.);

30.04.2014 року - 239,14* 30% річних/365* 4 = 0,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 0,84 грн. (різниця +,64 грн.);

01.05.2014 року 4023,93* 30% річних/365* 29 = 95,91 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 208,20 грн. (різниця +112,29 грн.);

01.05.2014 року 239,14* 30% річних/365* 29 =5,17 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 24,32 грн. (різниця +19,15 грн.);

30.05.2014 року- 4022,06* 30% річних/365* 2 = 6,61 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 14,26 грн. (різниця +7,65 грн.);

30.05.2014 року- 241,01* 30% річних/365* 2 = 0,40 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 2,56 грн. (різниця +2,26 грн.);

01.06.2014 року- 4022,06* 30% річних/365* 29 = 95,86 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 211.53 грн. (різниця +115,67 грн.);

01.06.2014 року- 241,01* 30% річних/365* 29 = 5,74 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 37,21 грн. (різниця +31,47 грн.);

30.06.2014 року- 4022,06* 30% річних/365* 1 = 3,30 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,15 грн. (різниця +3,85 грн.);

30.06.2014 року- 241,01* 30% річних/365* 1 = 0,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1,87 грн. (різниця +1,67 грн.);

01.07.2014 року - 4022,06* 30% річних/365* 29 = 95,86 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 212,03 грн. (різниця +116,17 грн.);

01.07.2014 року - 241,01* 30% річних/365* 29 = 5,74 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 54,13 грн. (різниця +48,39 грн.);

30.07.2014 року- 4022,06* 30% річних/365* 1 = 3,30 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,31 грн. (різниця +4,01 грн.);

30.07.2014 року- 241,01* 30% річних/365* 1 = 0,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1,87 грн. (різниця +1,67 грн.);

31.07.2014 року- 4022,06* 30% річних/365* 1 = 3,30 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,15 грн. (різниця +3,85 грн.);

31.07.2014 року- 241,01* 30% річних/365* 1 = 0,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 2,50 грн. (різниця +2,30 грн.);

01.08.2014 року- 4022,06* 30% річних/365* 1 = 92,56 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 204,76 грн. (різниця +112,2 грн.);

01.08.2014 року- 241,01* 30% річних/365* 1 = 5,55 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 69,92 грн. (різниця +64,37 грн.);

29.08.2014 року- 4022,06* 30% річних/365* 2 = 6,61 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 14,25 грн. (різниця + 7,64 грн.);

29.08.2014 року- 241,01* 30% річних/365* 2 = 0,40 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 2,50 грн. (різниця + 2,30 грн.);

31.08.2014 року- 4022,06* 30% річних/365* 1 = 3,30 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,12 грн. (різниця +3,82 грн.);

31.08.2014 року- 241,01* 30% річних/365* 1 = 0,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 3,15 грн. (різниця +2,95 грн.);

01.09.2014 року- 4022,06* 34,8% річних (збільшена процентна ставка)/365* 28 = 107,37 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 207,12 грн. (різниця +99,75 грн.);

01.09.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 28 = 6,43 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 102,41 грн. (різниця +95,98 грн.);

29.09.2014 року- 4022,06* 34,8% річних/365* 1 = 3,83 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,4 грн. (різниця + 3,57 грн.);

29.09.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 2 = 0,23 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 3,66 грн. (різниця + 3,23 грн.);

30.09.2014 року- 4022,06* 34,8% річних/365* 1 = 3,83 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,25 грн. (різниця +3,42 грн.);

30.09.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 1 = 0,23 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 4,47 грн. (різниця +4,24 грн.);

01.10.2014 року - 4022,06* 34.8% річних/365* 28 = 111,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 210,31 грн. (різниця +99,11 грн.);

01.10.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 28 = 6,66 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 129,71 грн. (різниця +123,05 грн.);

30.10.2014 року - 4022,06* 34.8% річних/365* 1 = 3,83 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,25 грн. (різниця +3,42 грн.);

30.10.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 1 = 0,23 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 4,47 грн. (різниця +4, 24грн.);

31.10.2014 року - 4022,06* 34.8% річних/365* 28 = 107,37 грн. в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 202,86 грн. (різниця +95,49 грн.);

31.10.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 28 = 6,63 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 149,9 грн. (різниця +143,27 грн.);

28.11.2014 року - 4022,06* 34.8% річних/365* 2 = 7,67 грн. в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 14,3 грн. (різниця +6,63 грн.);

28.11.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 2 = 0,46 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 10,96 грн. (різниця +10,50 грн.);

30.11.2014 року - 4022,06* 34.8% річних/365* 28 = 107,37 грн. в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 201,89 грн. (різниця +94,52 грн.);

30.11.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 28 = 6,43 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 176,44 грн. (різниця +170,01 грн.);

28.12.2014 року - 4022,06* 34.8% річних/365* 2 = 7,67 грн. в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 14,43 грн. (різниця +6,76 грн.);

28.12.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 2 = 0,46 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 12,65 грн. (різниця +12,19 грн.);

30.12.2014 року - 4022,06* 34.8% річних/365* 1 = 3,83 грн. в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,2 (різниця + 3,38 грн.);

30.12.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 1 = 0,23 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 6,33 грн. (різниця +6,10 грн.);

31.12.2014 року - 4022,06* 34.8% річних/365* 28 = 115,04 грн. в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 216,86 грн. (різниця +101,82 грн.);

31.12.2014 року- 241,01* 34,8% річних/365* 28 = 6,89 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 218,22 грн. (різниця +211,33 грн.);

30.01.2015 року - 4022,06* 34,8% річних/365* 1 = 3,83 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,23 грн. (різниця +3,4 грн.);

30.01.2015 року - 241,01* 34,8% річних/365* 27 = 0,23 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,3 грн. (різниця +7,07 грн.);

31.01.2015 року 4022,06* 34,8% річних/365* 27 = 103,54 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 194,99 грн. (різниця +91,45 грн.);

31.01.2015 року - 241,01* 34,8% річних/365* 27 = 6,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 224,76 грн. (різниця +218,56 грн.);

27.02.2015 року 4022,06* 34,8% річних/365* 1 = 3,83 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,23 грн. (різниця +3,4 грн.);

27.02.2015 року - 241,01* 34,8% річних/365* 1 = 0,23 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 8,36 грн. (різниця +8,13 грн.);

28.02.2015 року 4022,06* 34,8% річних/365* 27 = 103,54 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 193,93 грн. (різниця +90,39 грн.);

28.02.2015 року - 241,01* 34,8% річних/365* 27 = 6,20 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 253,47 грн. (різниця +247,27 грн.);

27.03.2015 року 4022,06* 34,8% річних/365* 1 = 3,83 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,19 грн. (різниця +3,36 грн.);

27.03.2015 року - 241,01* 34,8% річних/365* 1 = 0,23 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 9,42 грн. (різниця +9,19 грн.);

28.03.2015 року 4022,06* 34,8% річних/365* 3 = 11,50 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 21,56 грн. (різниця +10,06 грн.);

28.03.2015 року - 241,01* 34,8% річних/365* 3 = 0,68 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 28,26 грн. (різниця +27,58 грн.);

31.03.2015 року -4022,06* 34,8% річних/365* 1 = 3,83 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,19 грн. (різниця +3,36 грн.);

31.03.2015 року - 241,01* 34,8% річних/365* 1 = 0,23 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 9,42 грн. (різниця +9,19 грн.);

01.04.2015 року- 4022,06* 43,2% річних(збільшена процентна ставка) /365*29 = 138,05 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 213,9 грн. (різниця + 75,85 грн.);

01.04.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*29 = 8,27 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 379,2 грн. (різниця +370,93 грн.);

30.04.2015 року-4022,06* 43,2% річних/365*29 = 138,05 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 213.79 грн. (різниця +75,74 грн.);

30.04.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*29 = 8,27 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 9,42 грн. (різниця +1,15 грн.);

29.05.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365* 1 = 4,76 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,39 грн. (різниця +2,63 грн.);

29.05.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365* 1 = 0,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 16,65 грн. (різниця +16,37 грн.);

30.05.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365* 1 = 4,76 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,14 грн. (різниця +2,38 грн.);

30.05.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365* 1 = 0,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 15,03 грн. (різниця +14,75 грн.);

31.05.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*29 = 138,05 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 214 грн. (різниця +75,95 грн.);

31.05.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*29 = 8,27 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 481,02 грн. (різниця +472,75 грн.);

29.06.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365* 1 = 4,76 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,39 грн. (різниця +2,63 грн.);

29.06.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365* 1 = 0,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 16,65 грн. (різниця +16,37 грн.);

30.06.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365* 30 = 142,81 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 221,02 грн. (різниця +78,21 грн.);

30.06.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*30 = 8,55 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 556,06 грн. (різниця +547,51 грн.);

30.07.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365* 1 = 4,76 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,38 грн. (різниця +2,62 грн.);

30.07.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365* 1 = 0,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 18,61 грн. (різниця +18,33 грн.);

31.07.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*31 = 147,57 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 229,05 грн. (різниця +81,48 грн.);

31.07.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*31 = 8,84 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 640,41 грн. (різниця +631,57 грн.);

31.08.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*30 = 142,81 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 221,72 грн. (різниця +78,91 грн.);

31.08.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*30 = 8,55 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 688,48 грн. (різниця +679,93 грн.);

30.09.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*30 = 142,81 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 221,21 грн. (різниця +78,40 грн.);

30.09.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*30 = 8,55 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 760,79 грн. (різниця +752,24 грн.);

30.10.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*1 = 4,76 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,37 грн. (різниця +2,61 грн.);

30.10.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*1 = 0,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 25,44 грн. (різниця + 25,16 грн.);

31.10.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*30 = 142,81 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 221,41 грн. (різниця +78,91 грн.);

31.10.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*30 = 8,55 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 839,681 грн. (різниця +831,13 грн.);

30.11.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*30 = 142,81 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 221,21 грн. (різниця +78,4 грн.);

30.11.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*30 = 8,55 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 922,41 грн. (різниця +913,86 грн.);

30.12.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*1 = 4,76 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,37 грн. (різниця +2,61 грн.);

30.12.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*1 = 0,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 30,84 грн. (різниця + 30,56 грн.);

31.12.2015 року - 4022,06* 43,2% річних/365*10 = 47,6 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 73,7 грн. (різниця +26,1 грн.);

31.12.2015 року - 241,01* 43,2% річних/365*10 = 2,8 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 334,78 грн. (різниця +331,98 грн.);

10.01.2016 року - 4022,06* 43,2% річних/365*19 = 90,44грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 140,01 грн. (різниця +49,57 грн.);

10.01.2016 року 241,01* 43,2% річних/365*19 = 5,42грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 641,86 грн. (різниця +636,44грн.);

29.01.2016 року - 4022,06* 43,2% річних/365*2 = 9.52 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 14,5 грн. (різниця +4,98 грн.);

29.01.2016 року - 241,01* 43,2% річних/365*2 = 0,57 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 67,78 грн. (різниця +67,21 грн.);

31.01.2016 року - 4022,06* 43,2% річних/365*29 = 138,05 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 213,44 грн. (різниця +75,39 грн.);

31.01.2016 року - 241,01* 43,2% річних/365*29 = 8,27 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 1070,55 грн. (різниця +1062,28 грн.);

29.02.2016 року - 4022,06* 43,2% річних/365*2 = 4,76 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 7,36 грн. (різниця +2,6 грн.);

29.02.2016 року - 241,01* 43,2% річних/365*2 = 0,28 грн., в той час як в представленому позивачем розрахунку проценти нараховані в сумі 37,02 грн. (різниця +36,74 грн.);

Таким чином, сума процентів, що підлягає стягненню за залишком поточної заборгованості по тілу кредиту становить 3034,8 грн. і являє собою суму всіх процентів за період з 26.02.2014 року до 29.02.2016 року включно.

Сума процентів, що підлягає стягненню за залишком простроченої заборгованості по тілу кредиту становить 170,96 грн. і являє собою суму всіх процентів за період з 26.02.2014 року до 29.02.2016 року включно.

Загальна сума процентів до стягнення становить 3205 грн. 76 коп. і являє собою суму процентів за поточною та простроченою заборгованостей по тілу кредита (3034,80+170,96).

Судова колегія звертає увагу, що арифметичний розрахунок здійснено виключно за тими арифметичними показниками, які включені позивачем у таблицю розрахунку заборгованості. При всіх інших рівних показниках (базової суми? процетної ставки, днів прострочки тощо), в таблиці наведені різні розраховані суми, що математично є невірними (помилковими).

Будь-яких інших показників, які б були наведені в таблиці або у пояснювальних записках чи обгрунтовані у позовній заяві та поясненнях, в матеріалах справи відсутні.

Судова колегія також зазначає, що відповідач не погоджувався з заявленими вимогами, сума яких випливає з таблиці розрахунку заборгованості, посилаючись на її безпідставність в контексті правових норм та одночасно просив застосувати позовну давність, яка може бути застосована виключно до обгрунтованих вимог (вірних по суті). Доводів повязаних саме з арифметичною невірністю розрахунку відповідачем не наведено.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального або норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Таким чином стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 4263 грн. 07 коп, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами 3025 грн. 76 коп., пеня з урахуванням застосування за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду в межах строку позовної давності - 800 грн., а всього - 8268 грн. 83 коп. В решті заявлених вимог слід відмовити з підстав та мотивів, наведених в цьому рішенні.

Враховуючи наведене, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором б/н від 23.01.2013 року у загальному розмірі 8268 грн. 83 коп., в тому числі: поточну та прострочену заборгованість по тілу кредиту 4263 грн. 07 коп., заборгованість за відсотками на поточну та прострочену заборгованість по тілу кредиту 3205 грн. 76 коп., пеню 800 грн.. В решті вимог слід відмовити.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як роз`яснено в абз 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгяду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Загальна сума заявлених вимог складає 22990 коп., судовий збір сплачений в сумі 1378 грн. 00 коп. Згідно з рішенням апеляційного суду задоволено вимог на загальну суму 8268 грн. 83 коп. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам 8268,83*1%), що становить 82 грн. 68 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" заборгованість за договором б/н від 23.01.2013 року у загальному розмірі 8268 грн. 83 коп., в тому числі: поточну та прострочену заборгованість по тілу кредиту 4263 грн. 07 коп., заборгованість за відсотками на поточну та прострочену заборгованість по тілу кредиту 3205 грн. 76 коп., пеню 800 грн.

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" судові витрати у розмірі 82 грн. 68 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_7