Справа № 359/8172/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/3891/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 47 31.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Гуля В.В.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю його та відповідача ОСОБА_4, набутого під час їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також набутого за час шлюбу.

В ході судового розгляду справи уточнив позовні вимоги та просив суд визнати об'єктом їх з відповідачем спільної сумісної власності: земельну ділянку площею 0,0514 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення - для садівництва; садовий будинок, загальною площею 162,2 кв.м, житловою площею 79,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. В порядку поділу спільного майна та спільного майна подружжя просив визнати за ним право особистої власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0514 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення - для садівництва; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,052 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення - для садівництва; 1/2 частину садового будинку, загальною площею 162,2 кв.м, житловою площею 79,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. За відповідачем просив визнати право особистої власності на іншу 1/2 частину зазначеного майна. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з січня 2002 року він та відповідач ОСОБА_5 утворили сім'ю та розпочали проживати разом у квартирі в АДРЕСА_1 з його синами ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

З осені 2002 року вони почали пошук земельної ділянки, щоб побудувати будинок і там жити, а квартири залишити дітям. Позивач стверджував, що вони разом вибрали та придбали дві земельні ділянки, а саме:

- земельну ділянку площею 0,0514 га придбали 10.07.2003 року за договором купівлі-продажу, на підставі якого був виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку, НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_1, де власником зазначена ОСОБА_3;

- земельну ділянку площею 0,052 га, яка на час придбання не була приватизована, тому користувач земельної ділянки вибув з членів товариства, а замість нього членом садового товариства та користувачем земельної ділянки стала відповідач ОСОБА_3, яка в подальшому приватизувала ділянку та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Позивач також зазначав, що на земельній ділянці на момент купівлі-продажу землі знаходився недобудований цегляний будинок, без підключення мережі електроенергії, без будь-яких комунікацій, внутрішнього та зовнішнього оздоблення, та що придбавши у 2003 році земельну ділянку, вони з відповідачем в серпні 2003 року почали будівництво, а до весни 2005 року зробили частковий ремонт будинку та почали в ньому проживати, а до літа закінчили будівництво.

Стверджував, що 31.12.2003 року при звільненні з органів МВС на пенсію він отримав грошову допомогу в сумі 42 008,84 грн., які витратив на будівництво та облаштування будинку. Після оформлення права власності на земельні ділянки, Процівська сільська рада видала на ім'я відповідач, на той час його дружини, свідоцтво про право власності №2043 від 31.08.2008 року.

В подальшому вони проживали у вказаному садовому будиночку до моменту розірвання шлюбу, яке відбулося 16.09.2014 року, а з вересня 2014 року відповідач фактично почала проживати в АДРЕСА_3, в той час, як він залишився проживати в будинку та намагався врегулювати їх спір щодо поділу спільного майна, але відповідач не визнає за ним такого права.

Позивач вважає, що земельна ділянка площею 0,0514 га, кадастровий номер НОМЕР_1, є їх спільної з відповідачем власністю, оскільки була набута під час їх фактичного проживання однією сім'єю внаслідок їх спільної праці, а садовий будинок був збудований та введений в експлуатацію подружжям у зареєстрованому шлюбі, земельна ділянка площею 0,0514 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на якій стоїть садовий будинок підлягає поділу відповідно до вимог ч.1,2 ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків, які підтвердили факт спільного проживання сторін та ведення спільного господарства с січня 2002 року, а також письмовим доказам, які доводять факт проведення будівельних робіт в період з літа 2003 по осінь 2008 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ майна, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позовні вимоги не були доведені позивачем, а спірне майно не є об'єктом спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2003 року по 16 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_5, виданим 28 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, та свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_6, виданим 16 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.12,13).

10 липня 2003 року між ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,051 га, що знаходиться в садовому товаристві «Лазурне» Бориспільського району Київської області, розташованому на землях Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, надану для садівництва, реєстровий №3778 (а.с.14).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу від 10 липня 2003 року №3778, відповідачу був виготовлений та 22.07.2005 року виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_7, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1192 (а.с.15).

Згідно з вказаним Державним актом на право власності на земельну ділянку відповідач набула право власності на земельну ділянку площею 0,0514 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення - для садівництва.

Згідно з членською книжкою садовода, виданої 05 червня 2003 року, а також довідки, виданої 09.04.2016 року №1/16 головою СТ «Лазурне», відповідач ОСОБА_3 є членом садового товариства «Лазурне» та користується земельними ділянками НОМЕР_8 (кадастровий номер НОМЕР_1) та НОМЕР_9 (кадастровий номер НОМЕР_2) (а.с.68,130).

За змістом долучених до матеріалів справи письмової заяви ОСОБА_7, він 03 червня 2003 року звернувся до правління СТ «Лазурне» про виключення його з товариства і переведення земельної ділянки НОМЕР_9 на ОСОБА_3 (а.с.69), а також письмових розписок ОСОБА_7 від 27 червня 2003 року та від 10 липня 2003 року він отримав від ОСОБА_3 задаток в сумі 5000 гривень та 16500 гривень за передану їй земельну ділянку НОМЕР_9 в садовому товаристві «Лазурне» (а.с.90, 91).

Ці обставини визнані в судовому засіданні позивачем та ним не оспорюються.

Встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 06 лютого 2004 року № 93 був виготовлений та 13.04.2004 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №455 (а.с.16).

Згідно з вказаним Державним актом на право власності на земельну ділянку відповідач в порядку безоплатної приватизації набула право власності на земельну ділянку площею 0,052 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, на території Процівської сільської ради в садівничому товаристві «Лазурне», цільове призначення - для садівництва.

Також встановлено, що 31.01.2008 року на ім'я відповідача ОСОБА_3 Процівською сільської радою Бориспільського району Київської області на підставі рішення виконкому від 27.07.2007 року №67/15 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 2043 (а.с.17), яке згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18034931 від 11.03.2008 року було зареєстровано Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації (а.с.18).

Як вбачається з досліджених вищевказаних документів за відповідачем ОСОБА_3 на праві приватної власності, частка 1/1, зареєстровано право власності на садовий будинок (1993), А-ІІ, Д, 162,2 кв.м.; вбиральню, Б; лютню кухню, В; лазню, Г; каналізаційну яму, М; колодязь, К; компостну яму, Л; огорожу, №1-5.

З дослідженого в судовому засіданні технічного паспорта на садовий будинок в СТ «Лазурне», НОМЕР_9 село Проців, виготовленого 04 листопада 2014 року Комунальним підприємством Бориспільської районної ради «Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.70-75) встановлено, що на земельні ділянці побудовано: садовий будинок 1993 року (А-ІІ) інвентаризаційною вартістю 186367грн., веранда 1993 (а1), інвентаризаційною вартістю 21739грн., убиральня 1994 (Б) інвентаризаційною вартістю - 2728грн., літня кухня 2008 (В), інвентаризаційною вартістю 67337грн., баня 1994 (Г) інвентаризаційною вартістю 1440грн., погріб під частиною будівлі 1993 (Д) інвентаризаційною вартістю 918 грн., а також ворота 1997 (№1) інвентаризаційною вартістю 3058 грн., хвіртка 1997 (№2) інвентаризаційною вартістю 1360 грн., ворота 1997 (№3) інвентаризаційною вартістю 3058 грн., огорожа 1997 (№4) інвентаризаційною вартістю 17908 грн., огорожа 1997 (№5) інвентаризаційною вартістю 12430 грн., ґанок 1993 (а2) інвентаризаційною вартістю 393 грн., козирок 1993 (а3) інвентаризаційною вартістю 1107 грн., пандус 1993 (а4) інвентаризаційною вартістю 1244 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що земельна ділянка площею 0,0514 га, придбана ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу 10.07.2003 року, була набута ними у період фактичного проживання однією родиною, але без державної реєстрації шлюбу, внаслідок спільної праці, а тому з підстав ст. 17 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), є спільною сумісною власністю сторін.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку доводам позивача в цій частині вірно зазначив, що нормами чинного на той час КпШС України не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а вказані правовідносини регулювалися нормами Закону України "Про власність".

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність").

При цьому, місцевий суд надав вірну оцінку поясненням свідків та обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка була придбана сторонами внаслідок спільної праці.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Що стосується другої земельної ділянки площею 0,052 га, колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в силу вимог ст.ст. 60,61 Сімейного кодексу України, який діяв на момент набуття відповідачем в порядку приватизації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, вимог ст.ст.81, 116 Земельного кодексу України, а також відповідних роз'яснень Верховного Суду України, наведених в п.18-2 Постанови Пленуму від 19 березня 2010 року №2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Відмовляючи в задоволенні вимог в частині спірного будинку, суд першої інстанції встановив відповідно до даних технічного паспорту, що на момент придбання ОСОБА_3 земельної ділянки у липні 2003 року, на ній був розташований садовий будинок 1993 року побудови (а також веранда, баня, убиральня, погріб, ворота, ганок, огорожа). Та обставина, що на земельні ділянці НОМЕР_9 в СТ «Лазурне», яка була в подальшому приватизована відповідачем, на момент вступу відповідача в члени СТ «Лазурне» та передачі попередньому користувачу земельної ділянки ОСОБА_7 коштів знаходився недобудований садовий будинок, визнана в судовому засіданні позивачем.

Згідно із частиною першою статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України).

Та обставина, що право власності на садовий будинок було зареєстроване за ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу з позивачем, не змінює статусу цього майна як особистої приватної власності, а тому відсутні підстави для визнання за ним права власності на ? частину.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів обставин, на які посилався, як на обґрунтування позовних вимог, та, відповідно, правильно відмовив йому позові про поділ майна.

Таким чином рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2016 року з залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: