АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2718/2016 Головуючий в 1 інстанції - Литвинова І.В.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про визнання положень статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» неконституційними, відновлення становища до прийняття змін до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про визнання положень статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» неконституційними, відновлення становища до прийняття змін до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», визнання застосування Державою Україна обману, відшкодування майнових збитків та моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2015 року у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про визнання положень статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» неконституційними, відновлення становища до прийняття змін до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» - відмовлено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Не погодившись такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та задовольнити заявлені ним позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

До апеляційного суду позивач не з'явився, просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження по даній справі суд першої інстанції, виходив з положень п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, оскільки вимоги позивача відносяться до компетенції Конституційного Суду України, згідно з положеннями ст.ст. 13, 14 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони в повній мірі відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України зокрема про визнання положень статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» неконституційними, відновлення становища до прийняття змін до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень,викладених в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року , вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по - друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлене законом,суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Згідно зі ст. 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить:

1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність):

законів та інших правових актів Верховної Ради України;

актів Президента України;

актів Кабінету Міністрів України;

правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Ці питання розглядаються за зверненнями: Президента України; не менш як сорока п'яти народних депутатів України; Верховного Суду України; Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо:

1) конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) відповідності Конституції України чинних міжнародних договорів України або тих міжнародних договорів, що вносяться до Верховної Ради України для надання згоди на їх обов'язковість;

3) додержання конституційної процедури розслідування і розгляду справи про усунення Президента України з поста в порядку імпічменту в межах, визначених статтями 111 та 151 Конституції України;

4) офіційного тлумачення Конституції та законів України;

5) відповідності проекту закону про внесення змін до Конституції України вимогам статей 157 і 158 Конституції України;

6) порушення Верховною Радою Автономної Республіки Крим Конституції України або законів України.

Статтею 14 ЗУ «Про Конституційний Суд України» передбачено, що до повноважень Конституційного Суду України не належать питання щодо законності актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, а також інші питання, віднесені до компетенції судів загальної юрисдикції.

Тобто, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції вірно застосував положення п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, оскільки вимоги позивача про визнання положень статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України»неконституційними, відновлення становища до прийняття змін до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, колегія суддів роз'яснює позивачу, що прохання в апеляційній скарзі про задоволення позовних вимог в повному обсязі не може бути задоволене апеляційним судом, оскільки заявлені позовні вимоги, ще не були предметом розгляду в суді першої інстанції, і відповідно не можуть бути предметом перегляду в апеляційному порядку.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: