Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2016 Справа №607/18332/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицай К.М.

за участю секретарів Григорусь О.М., Матвійчук В.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та припинення дій, що порушують право, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та припинення дій, що порушують право. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що згідно договору купівлі-продажу часток приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень від 16.01.2008 року він є власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв.м. та 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв.м., розташованих за адресою: вул. Вербицького,2 у м. Тернополі. Він здійснює свою господарську діяльність за вищевказаною адресою. Основним видом його економічної діяльності є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. ОСОБА_3 є власником іншої частини нежитлового приміщення. ОСОБА_4 є родичкою ОСОБА_3 та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації. Крім того, ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «Форд фокус», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Опель астра», д.н.з. НОМЕР_2, а ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «Фіат лінеа», д.н.з. В05866 ВВ. Відповідачі створюють позивачу перешкоди у користуванні належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, оскільки починаючи з 23.11.2015 року по черзі навмисно паркують свої автомобілі впритул до дверей його приміщення таким чином, щоб унеможливити вхід в приміщення йому та його працівникам та відвідувачам аптеки. Автомобілі відповідачі паркують таким чином, щоб унеможливити користування нерухомим майном, яке є його власністю. Враховуючи вищезазначене, просить суд усунути перешкоди в праві користування нерухомим майном шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які дії, направлені на обмеження прав позивача в користуванні та розпорядженні нерухомим майном заборонити відповідачам паркування транспортних засобів на відстані ближче ніж 2 метри до вхідних дверей нежитлового приміщення ОСОБА_1 по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві просять його задовольнити.

Крім того, позивач ОСОБА_1Б, в судовому засіданні пояснив, що він неодноразово змушений був викликати працівників поліції у звязку з тим, що належні відповідачам транспортні засоби перегороджували вхід до вхідних дверей належного йому на праві власності приміщення, які фіксували ці факти та відбирали пояснення від відповідача ОСОБА_3, який заявляв, що земельна ділянка, що розташована перед вхідними дверми приміщення позивача належить йому на праві власності, дані автомобілі належать його родині та він має право ставити автомобілі на цій земельній ділянці.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що дійсно земельна ділянка навпроти вхідних дверей нежитлового приміщення ОСОБА_1 по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі належала йому на праві власності і яку в подальшому він подарував своєму сину ОСОБА_5, який на даний час у праві розпоряджатись нею. Вказав, що він не залишає та не паркує автомобілі, що вказані у позовній заяві, біля приміщення ОСОБА_1 та не користується даними автомобілями. В подальшому в судове засідання не зявився з невідомих суду причин хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що відповідач не чинила жодних перешкод у користуванні позивачем його власністю та не паркувала автомобіль біля приміщення по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі. Йому нічого невідомо, чи за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровані транспортні засоби та які саме.

Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав:

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17379446 від 16.01.2008 року та з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17380003 від 16.01.2008 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення (частина приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень) та 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень, розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Вербицького, 2.

Як вбачається із договору дарування земельної ділянки від 26.03.2014 року, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0178 га, кадастровий № :06:002:0053, що розташована у м. Тернополі по вул. Вербицького, 2.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено сторонами, вхідні двері вищезазначеного нежитлового приміщення по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі, що належить на праві власності ОСОБА_1, розташовані напроти земельної ділянки, яка подарована ОСОБА_3 його сину ОСОБА_5

Згідно відомостей регіонального сервісного центу МВС у Тернопільській області від 24.05.2016року, автомобіль «Форд фокус» 1999 р.в., сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_5, вул. Вербицького, 2, м Тернопіль; автомобіль марки «Опель астра», 2008 р.в., червоний, реєстраційний номер НОМЕР_4, належить ОСОБА_7, автомобіль марки «Фіат Лінеа», 2013р.в., червоний, належить ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, в судовому засіданні пояснили, що вони працюють у аптеці, що належить ОСОБА_1 та дійсно протягом листопада 2015 року січня 2016 року були неодноразові випадки, коли впритул до дверей аптеки стояли автомобілі марки «Опель», номерний знак 3255, марки «Фіат», номерний знак 5886, «Форд» сірого кольору, що перешкоджали можливості відкрити двері та зайти у приміщення аптеки, внаслідок чого робота аптеки була паралізована. Бачили як ОСОБА_3 відчиняв дверки машин, що там стояли та що він, ОСОБА_5, їх родичка ОСОБА_4 їздять на цих автомобілях. Крім того, ОСОБА_3 сам говорив та давав пояснення працівникам міліції про те, що дані автомобілі належать його родині, земельна ділянка біля аптеки належить йому, тому він може ставити автомобілі на цій території.

Також, свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 суду пояснили, що вони близько трьох разів у вересні листопаді 2015 року бачили, як впритул до дверей аптеки, що належить ОСОБА_12, стояв автомобіль марки «Форд», сірого кольору, та перегороджував доступ до вхідних дверей приміщення. ОСОБА_1 викликав працівників міліції, ОСОБА_3 пояснював, що то його власна земельна ділянка.

Із пояснення свідка ОСОБА_13 вбачається, що вона проживає недалеко від аптеки, та у вересні грудні 2015 року вона неодноразово бачила, що впритул до дверей аптеки, що належить ОСОБА_12, стояли автомобілі марки «Форд» сірого кольору, «Опель» - вишневого кольору, іноді стояли разом дві машини. Вона бачила, як ОСОБА_3 сідав у автомобіль червоного кольору, також він казав, що то його земля, де стояли автомобілі.

Свідок ОСОБА_14 підтвердила, що у вересні листопаді 2015 року вона бачила, що протягом дня впритул до дверей аптеки, що належить ОСОБА_12, стояли автомобілі сірого кольору, номерний знак 3235, вишневого кольору, номерний знак 5886 так, що ніхто не міг туди зайти. Працівники аптеки казали, що ОСОБА_3 не пускає до аптеки, оскільки то його земля.

Крім того, як вбачається з відповідей ТВП ГУ НП в Тернопільській області № 1823, № 1824, № 1833, № 291, № 394, № 444, № 523, № 638, № 1078, № 717, № 728, № 729, № 876, № 877, № 1072, № 1449, № 1496, № 1526, № 1528, № 1557, № 1562, № 1642, № 1698, № 1699, № 2267, № 2268, № 2271, № 2398, № 2400 на звернення ОСОБА_1 за тими фактами, що 07.11.2015 року 10.11.2015 року 13.11.2015 року, 16.11.2015 року 21.11.2015 року, 23.11.2015 року, 24.11.2015року, 27.11.2015 року 30.11.2015 року, 01.12.2015 року, 02.12.2015 року, 10.12.2015 року, 12.12.2015 року, 14.12.2016 року, 16.12.2015 року, 17.12.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не впускають його в аптеку «Борис», по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі, в ході перевірки довелось зясувати, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку розслідування по даному факту немає, оскільки в даних матеріалах грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю та винятковим цинізмом не було. Як пояснив ОСОБА_3 автомобіль «Фіат», номерний знак НОМЕР_5, автомобіль «Форд Фокус», номерний знак НОМЕР_3, автомобіль «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_6 належать йому і були припарковані на його приватній земельній ділянці.

Зміст пояснень відповідача ОСОБА_3 також підтверджено копіями письмових пояснень відповідача ОСОБА_3, наданих інспектору Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області.

Із зображень на фототаблицях видно, що приміщення аптеки знаходиться на першому поверсі та вихід з приміщення веде на тротуар. Біля вхідних дверей приміщення аптеки по вул. Вербицького, 2 знаходяться автомобілі НОМЕР_7, «Опель астра», р.н. НОМЕР_4, «Фіат Лінеа», р.н. НОМЕР_5, автомобілі «ВАЗ», які розташовані впритул до вхідних дверей приміщення.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2014 року позов ФО-СПД ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ФО СПД ОСОБА_3, Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та зобовязання винити певні дії задоволено частково та вирішено визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 12.07.2011 року між ТМР та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0178 га по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі, кадастровий № :06:002:0053, про що внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року було визнано недійсним договір дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування продуктового магазину з офісом площею 0,0178 га по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі, кадастровий № :06:002:0053, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, для обслуговування продуктового магазину з офісом, площею 0,0178 га, кадастровий номер :06:002:0053, що розташована в місті Тернополі по вулиці Вербицького, 2 на підставі договору дарування від 26.03.2014 року. Внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року, рішення в цій частині залишено без змін.

На підставі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Паркуванням є розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування, про що вказано у п. 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1342.

Таким чином, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 протягом листопада грудня 2015 року здійснював розміщення та стоянку транспортних засобів, зокрема,автомобілів марки «Форд фокус», д.н.з. НОМЕР_1, «Опель астра», д.н.з. НОМЕР_2, «Фіат лінеа», д.н.з. В05866 ВВ, які знаходяться у його користуванні, на земельні ділянці впритул до дверей приміщення по вул. Вербицького,2 у м. Тернополі, що належить позивачу ОСОБА_1

В судовому засіданні не було встановлено, що територія тротуару, що межує із належним позивачу приміщенням, є майданчиком для паркування, на якій дозволено розміщувати транспортні засоби.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про порушення відповідачем ОСОБА_3 прав позивача у користуванні нерухомим майном, а саме: нежитловим приміщенням магазину з надбудовою офісних приміщень по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі внаслідок розміщення та здійснення стоянки відповідачем автомобілів, які знаходяться у його користуванні, на тротуарі впритул до дверей приміщення по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі, що належить позивачу ОСОБА_1, що унеможливлює вхід у дане приміщення та користування за призначенням нерухомим майном, яке є його власністю.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача ОСОБА_3 про те, що позивач не сплачує орендну плату за користування даною земельною ділянкою, та не має права сервітуту для проходу до належного йому приміщення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є власником даної земельної ділянки, на якій він здійснював стоянку автомобілів.

Крім того, позивачем в судове засіданні не було подано, а судом не було здобуто достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем ОСОБА_4 прав позивача, а сам факт користування ОСОБА_4 належним їй автомобілем НОМЕР_8, який підтверджений поясненням свідків, не підтверджує порушення прав позивача.

Підпунктом в) пункту 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, стоянка забороняється: на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_15 підлягають до часткового задоволення в частині усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням магазину з надбудовою офісних приміщень по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі шляхом заборони ОСОБА_3, здійснювати стоянку (паркування) транспортних засобів, які знаходяться у його власності, володінні чи користуванні, на тротуарі, на відстані, меншій ніж 2 м навпроти вхідних дверей нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі, що належить на праві власності ОСОБА_1, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог.

Крім того, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, п. 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1342, п.п.в) п. 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні нерухомим майном : а саме нежитловим приміщенням магазину з надбудовою офісних приміщень по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі шляхом заборони ОСОБА_3, здійснювати стоянку (паркування) транспортних засобів, які знаходяться у його власності, володінні чи користуванні, на тротуарі, на відстані, меншій ніж 2 м навпроти вхідних дверей нежитлового приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі, що належить на праві власності ОСОБА_1.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий підпис ОСОБА_16

Згідно з оригіналом:

Суддя К.М. Грицай