Справа № 464/8844/15-ц
пр.№ 2/464/157/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21.09.2016 року

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди,

встановив:

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, в якому просить згідно заяви про уточнення позовних вимог від 15.07.2016 року (а.с.209) стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 11 244 грн. 30 коп. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 1 122 грн. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13 жовтня 2014 року близько 21.30 год. у м.Львові по вул. Хуторівка відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 і яким він керував, а потім протаранив автомобіль НОМЕР_3, що належить позивачу ОСОБА_2 і яким він керував. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 07.08.2015 року підтверджено факт порушень Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 Внаслідок вказаної пригоди, крім технічних пошкоджень автомобілів, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а саме в нього було розбите чоло, лице, вивихнутий і деформований зуб, що потребує значних коштів; вартість лікування та протезування зуба становить 5 300 грн. Крім того, після ДТП його автомобіль був евакуйований з місця події, за вказані послуги він заплатив 300 грн. В результаті вказаної пригоди він втратив автомобіль, а відповідач відмовляється відшкодувати йому завдану шкоду. Моральну шкоду позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у його родині це був єдиний автомобіль, у звязку з несправністю якого ним та його сім'єю втрачено нормальні життєві звязки. Вказане призвело до погіршення фізичного стану та здоров'я його матері. Вказує на те, що відповідач поставив під загрозу життя ОСОБА_1, оскільки перебував в стані алкогольного спяніння. Крім того, вказаною ДТП також було завдано шкоди автомобілю НОМЕР_3, що належить позивачу ОСОБА_2 та, відповідно, завдано останньому матеріальних та моральних збитків. ОСОБА_2 був змушений доставити евакуатором автомобіль на стоянку та за його перебування він оплатив 744 грн. Вказує, що у родині ОСОБА_2 це був один автомобіль і він був єдиним транспортним засобом для різного роду перевезень не тільки для нього, а й для всіх членів сім'ї. У звязку із пошкодженням його автомобіля також був змушений щоденно витрачати зайвий час для пошуку таксі щоб добратись на роботу і з роботи додому. У додаткових поясненнях від 12.04.2016 року позивач ОСОБА_1 зазначає, що на момент ДТП у ОСОБА_3 не було страхового поліса, тому він звернувся у Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди та останнє відшкодувало кошти в сумі 26 688,72 грн., проте вказаної суми недостатньо для ремонту автомобіля чи придбання нового. Страховою компанією відбулась виплата коштів через рік після ДТП та за цей час знецінилась гривня по відношенню до долара США. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить стягнути з винуватця ДТП різницю між вартістю аналогічного автомобіля на час розгляду справи судом та виплаченими коштами Страховою компанією з врахуванням вартості залишених йому частин пошкодженого автомобіля.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, від їх представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачів. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Згідно із ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року близько 21.25 год., ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, під час руху, поблизу перехресть вулиць Хуторівка-Хоткевича у місті Львова, в порушення Правил дорожнього руху України, не маючи поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, будучи неуважним до дорожньої ситуації, не вибрав безпечної швидкості, що призвело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2 Вказане стверджується постановою Яворівського районного суду Львівської області від 07.08.2015 року (а.с.9).

Крім того, відповідно до постанови старшого слідчого СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Вус Б.Я. від 26 травня 2015 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, що було внесене до ЄДРДР №0000723 від 14.10.2014 року закрито у звязку з відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Даною постановою встановлено, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стало порушення вимог Р.1 п.1.5., Р.2 п.п.2.1 ґ), 2.3 б) і д), Р.12 п.12.1, Р.16 п.16.11, Р.33 д.з. 2.1. ПДР України зі сторони водія автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_3 (а.с.155).

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, автомобілі НОМЕР_2, та «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_4, зазнали технічних пошкоджень.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також не відшкодував в добровільному порядку заподіяну шкоду потерпілим.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст.1 цього Закону, та майну яке знаходиться в такому транспортному засобі.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №53 від 31 травня 2016 року ТзОВ «Фірма «Експертиза», вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ОСОБА_5 IV легковий хетчбек, бензиновий з робочим обємом 1,600 см?, 1986 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_6, внаслідок його пошкодження у ДТП, з врахуванням цих пошкоджень, що виявлені на момент огляду 22.10.2014 року в цінах станом на 20.10.2015 р. становить 41 642, 90 грн. (а.с.171-178).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та на його вимогу була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 26 688,72 грн., що стверджується листом МТСБУ. Вказану виплату було проведено з врахуванням висновку експертного автотоварознавчого дослідження №212 від 22 жовтня 2014 року ТзОВ «Фірма «Експертиза» (а.с.81).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01.03.2013 року визначено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 4 939 грн. 30 коп. у рахунок відшкодування завданої шкоди, як різниця між виплаченою сумою і фактичним розміром завданої шкоди з врахуванням того, що рештки автомобіля залишаються його власнику.

З матеріалів справи, а саме квитанції ФОП ОСОБА_6 вбачається, що внаслідок ДТП, позивач ОСОБА_1 13.10.2014 р. скористався послугою евакуації автомобіля, за що сплатив кошти в сумі 300 грн., які слід стягнути в його користь з відповідача (а.с.17).

Також з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати, повязані із проведенням автотоварознавчого дослідження, що було проведене 22.10.2014 року в сумі 705 грн. (а.с. 94).

Крім того, як вбачається з висновку експерта ОСОБА_7 №460/14 від 16.10.2014 року, у гр. ОСОБА_1 були садна та крововиливи на обличчі, садно на правій кисті. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитися 13 жовтня 2014 року в момент дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до легкого тілесного ушкодження (а.с.135).

З приводу отриманих тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 звертався в Стоматологічне відділення Медичного коледжу «Монада» та відповідно до довідки від 14.10.2014 р. №4380, встановлений діагноз: неповний вивих 1, 11 зубів. Рекомендовано: депульпація 12, 11, 21 зубів та протезування металокерамічним мостовидним протезом з опорою на 12, 11, 21 зубів (а.с.10). Як вбачається із попереднього кошторису на лікування та протезування вказаного закладу від 14.10.2015 р., загальна сума лікування становить 5 300 грн. (а.с.16).

Відповідно до ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно із ч. 2 ст. 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на те, що позивачем ОСОБА_1 не надано висновку лікарської експертизи (індивідуальної програми реабілітації інваліда), в порядку, передбаченому законодавством, не встановлено втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності, а також не доведено необхідності здійснених ним витрат на лікування зубів, в задоволенні позовної вимоги про стягнення коштів на лікування та протезування зубів слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 вказаної Постанови при визначенні розміруморальної (немайнової) шкоди суд визначає обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та враховує інші обставини. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з урахуванням характеру та обсягу заподіяних фактом ДТП позивачу моральних страждань, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 13 жовтня 2014 року у звязку з порушенням Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 був також пошкоджений автомобіль НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_2

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 257679, автомобіль НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 (а.с.163).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року унормовано, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Аналізуючи вищезазначені норми цивільного законодавства в контексті виниклих правовідносин, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні було встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 не є власником пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, суд дійшов висновку, що підстав для відшкодування завданих збитків особі, яка не є власником пошкодженого майна, діючим законодавством України не передбачено, що виключає можливість задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди на його користь з відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України слід вирішити питання стягнення судових витрат.

Як передбачено ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Крім того, відповідно до п. 46 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, витрати, пов'язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, у разі визнання їх судом необхідними (наприклад, зберігання речових доказів; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача; витрати заявника у справі окремого провадження про відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника, пов'язані з публікацією у місцевій пресі оголошення про виклик до суду держателя цінного папера (стаття 262 ЦПК) тощо) несе сторона, яка заявила про їх вчинення. Після закінчення розгляду справи такі витрати розподіляються судом на загальних підставах згідно зі статтею 88 ЦПК.

У зв'язку із наведеним, з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. судового збору (а.с.2 - квитанція), витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 208 грн. (а.с. 210-215), а також вартість проведення судового експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1 006 грн. (а.с.169-170).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212 215, 224226 Цивільного-процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 944 грн. 30 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5 000 грн. моральної шкоди та 1 765 грн. 20 коп. судових витрат, всього 12 709 (дванадцять тисяч сімсот дев'ять) грн. 50 коп.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д.Ю. Теслюк