Ухвала

Іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку), за касаційною скаргою Замніус Майї Віталіївни, яка діє від імені Харківської міської ради Харківської області, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Харківська міська рада звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з відповідачів на користь бюджету м. Харкова 86 201 грн 62 коп. на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 03 лютого 2014 за № ХК 14, реконструйовані нежитлові приміщення першого поверху № № 24-1-:-24-8», в літ «А-3» під офісні та складські приміщення по АДРЕСА_1, прийнято в експлуатацію. Замовниками будівництва за даною декларацією є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак вони не виконали свого обов'язку взяти участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, не уклали договір та не сплатили пайову участь, чим заподіяли збитки (шкоду) в якості неодержаного доходу до Харківського міського бюджету у вигляді пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова (втрачена вигода), що міг би реально отримати бюджет м. Харкова за умови виконання відповідачами правових норм, передбачених ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до бюджету м. Харкова збитки у розмірі 1 530 грн. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Замніус М.В., яка діє від імені Харківської міської ради, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 від 22 червня 2015 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року указану справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2016 року № 55/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_5 відповідно до постанови Верховної Ради України від 19 квітня 2016 року № 3580-3, у результаті чого 25 квітня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В. із визначенням суддів, які входять до складу колегії: Дьоміної О.О., Парінової І.К.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним норм процесуального права.

Задовольняючи частково указаний позов і стягуючи солідарно з відповідачів до бюджету м. Харкова 1 530 грн на відшкодування збитків, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав, передбачених ст. ст. 39, 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон), а також Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 листопада 2011 року № 804 (зі змінами, внесеними рішенням від 22 травня 2013 року № 319) (далі - Порядок), який прийнято на виконання вказаних положень Закону і який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску.

Так, суд дійшов висновку, що при належному виконанні відповідачами положень Закону та Порядку щодо пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова, місцевим бюджетом м. Харкова дійсно були б отримані доходи в розмірі 1 530 грн, тому саме вказана сума є збитками, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь бюджету м. Харкова відповідно до п. 1.5 Порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідачі не є забудовниками земельної ділянки, тобто не є замовниками будівництва у розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а лише здійснили реконструкцію приміщення, крім того, позивач не надав доказів на підтвердження того, в якості яких доходів згідно з класифікацією, установленою ст. 9 Бюджетного кодексу України, він міг отримати доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження, у зв'язку з чим вважав відсутніми підстави для стягнення з них упущеної вигоди.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовником будівництва є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

У статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що під плануванням і забудовою територій слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів, реконструкцію існуючої забудови та територій.

Відповідно до положень п. 1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 травня 2011 року № 45, будівництво - це нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення діючих підприємств, реставрація та капітальний ремонт об'єктів будівництва.

У пункті 1 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, визначено, що будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Згідно з п. 2 Порядку виконання будівельних робіт будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та, зокрема, подання замовником за формою згідно з додатком 1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт Держархбудінспекції або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва або реєстрації відповідною Інспекцією декларації - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорії складності.

Пунктом 4 Порядку виконання будівельних робіт передбачено, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Однак апеляційний суд не врахував, що у розумінні ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проведені відповідачами будівельні роботи з реконструкції об'єкта будівництва, є саме такими будівельними роботами, за виконання яких законодавством передбачена обов'язкова пайова участь відповідача у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Так, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09 листопада 2011 року № 804 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (зі змінами, внесеними рішенням від 22 травня 2013 року № 319), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку.

Однак визначений Законом та Порядком обов'язок пайової участі до введення об'єкта будівництва до експлуатації відповідачі не виконали, не звернулися та не уклали з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради договір про пайову участь до прийняття об'єкта будівництва до експлуатації.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації кошторисна вартість будівництва приміщень першого поверху № № 24-1-:-24-8» у літ. «А-3», розташованого по АДРЕСА_1, за затвердженою проектною документацією складає 15 300 грн, вказана кошторисна вартість визначена на підставі зведеного розрахунку вартості об'єкта будівництва, який зроблений приватним підприємством «Спецстройпроект-1».

Проте на порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив, не перевірив чинність Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова та помилково відхилив апеляційну скаргу позивача і відмовив у задоволенні позову.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215, 303, 304, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанцій порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак