АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» Тарасенка Юрія Дмитровича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62 224,44 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн..

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь держави судовий збір в розмірі 1 109,44 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» Тарасенко Юрій Дмитрович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного з'ясування усіх фактичних обставин справи, без дослідження та надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню. Зазначає, що судом не надано оцінки документам, поданим відповідачем на спростування відомостей щодо розміру середньоденного заробітку ОСОБА_5 та не застосовано положень Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» при обрахунку середнього розміру заробітної плати позивача, що призвело до неправильного визначення розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні позивача. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., суд не звернув уваги на відсутність в позовній заяві посилань на конкретні докази, які підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди, та міркувань, виходячи з яких, позивач визначив розмір завданої моральної шкоди. За таких обставин, вважає, що позивачем не було доведено обставини, на які вона посилалася в обґрунтування своїх вимог, а суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з»ясуванні обставин справи та без належної оцінки наданих доказів.

В судовому засіданні представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» Тарасенко Юрій Дмитрович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 02 липня 2007 року працювала в Публічному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та була звільнена з посади начальника відділу закордонного врегулювання страхових подій та контролю виплат 30 квітня 2015 року за власним бажанням, на підставі п. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, відповідно до наказу № 209 - КГ від 21 квітня 2015 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року у цивільній справі між цими ж сторонами позовні вимоги ОСОБА_5 було задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь позивача 44 103,35 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 47 504,68 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні по день фактичного розрахунку, 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, що вказане рішення суду виконано не було, належні працівникові суми не виплачені, ОСОБА_5 звернулася до суду з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період після ухвалення рішення суду від 06 серпня 2015 року.

З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просила стягнути середній заробіток за весь час затримки проведення виплат заробітної плати, який станом на 17 грудня 2015 року становить 62 224,44 грн.. Дана сума позивачем обрахована, входячи з середньоденної заробітної плати ОСОБА_5 в розмірі 669,08 грн. та з урахуванням періоду затримки, який становить 73 дні.

Крім того, позивач також просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок порушення її трудових прав з вини відповідача вона втратила нормальні життєві зв'язки та була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62 224,44 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем трудового права позивача на отримання розрахунку при звільненні встановлений в ході даного судового розгляду, а також рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року у цивільній справі між цими ж сторонами. Вказаним рішенням суду також було встановлено і розмір середньоденного заробітку позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, зробленим на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції достовірно встановлено, що і після ухвалення рішення Печерського районного суду м.Києва від 06 серпня 2015 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_5 44 103,35 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 47 504,68 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні по день фактичного розрахунку, розрахунок з ОСОБА_5 відповідачем не проведено, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період після ухвалення судового рішення від 06 серпня 2015 року -за 73 дні. Представником відповідача факт невиплати позивачу нарахованої при звільненні заробітної плати та вихідної допомоги визнається.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 62 224,44 грн., суд першої інстанції вірно послався на те, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06 серпня 2015 року вже встановлено, що розмір середньоденного заробітку позивача становить 669,08 грн., новий період затримки становить 73 дні ( з 29.08.2017 року- дня набрання рішенням суду від 06 серпня 2015 року законної сили по 17 грудня 2015 року-відповідно до уточнених позивачем вимог).

Так, згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наказом Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» № 209 - кго від 21 квітня 2015 року начальника відділу закордонного врегулювання управління врегулювання страхових подій та контролю виплат ОСОБА_5 звільнено з роботи 30 квітня 2015 року за власним бажанням, згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та моральної шкоди, позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 44 103,35 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 47 504,68 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні по день фактичного розрахунку, 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вказаним рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 становить 669,08 грн.. Як вбачається зі змісту рішення, такий розмір середньоденного заробітку відповідачем не заперечувався.

Оскільки рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року виконано не було, належні ОСОБА_5 при звільненні суми не виплачені, остання звернулася до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати за новий період, з 29.08.2015 року по 17 грудня 2015 року.

Суд першої інстанції, обраховуючи розмір належного до стягнення середнього заробітку за новий період затримки розрахунку, відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, виходив з встановленої рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року суми середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 669,08 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір середньоденного заробітку позивача судом першої інстанції обчислено невірно та не у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за

останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Саме на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» був обчислений середньоденний заробіток позивача за два повних місяці роботи перед звільненням- за березень та квітень 2015 року в розмірі 669,08 грн. при ухваленні рішення Печерським районним судом м.Києва від 06 серпня 2015 року у справі між тими ж сторонами. Вказаний факт є встановленим і, відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З наданих відповідачем документів вбачається, що позивач перебувала на листках непрацездатності в листопаді та грудні 2014 року, в той час як звільнена вона була 30 квітня 2015 року.

Безпідставними колегія суддів вважає також посилання апелянта на те, що при обрахуванні середньої заробітної плати не враховується останній місяць, що передував звільненню, а саме квітень 2015 року.

Відповідно до положень ст. 241-1 Кодексу законів про працю України, строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Згідно пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, № 58 від 29 липня 1993 року, днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» № 209 - кго від 21 квітня 2015 року ОСОБА_5 звільнено з займаної посади 30 квітня 2015 року.

Тобто, останнім днем роботи ОСОБА_5 є 30 квітня 2015 року, відтак вказаний календарний місяць позивачем відпрацьовано повністю, та підстави не враховувати його при обчисленні середньої заробітної плати відсутні.

Посилання апелянта на те, що сума нарахованої заробітної плати, яка враховувалась при обчисленні середнього заробітку, підлягає оподаткуванню, не приймається до уваги, оскільки, згідно пункту 3 розділу ІІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.

Заперечуючи в апеляційній скарзі проти обставин, встановлених рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, відповідач вказаного рішення у встановленому законом порядку не оскаржив, а тому, вказані заперечення не можуть бути прийняті судом.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині також не спростовують.

Відповідно до ст. 237 - 1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та, стягуючи з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., суд посилався на те, що, внаслідок порушення права на отримання заробітної плати, ОСОБА_5 було втрачено нормальні життєві зв'язки та виникла необхідність у докладанні додаткових зусиль для організації свого життя, виходив з принципів розумності та справедливості та вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем є доведеним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати та на отримання розрахунку при звільненні, завдало позивачу моральних страждань та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що у відшкодування завданої моральної шкоди з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5000,00 гривень

Так, на обґрунтування оцінки завданої моральної шкоди ОСОБА_5 посилалася на те, що не проведення з нею повного розрахунку при звільненні спричинило їй моральні страждання, вона постійно переживала з приводу забезпечення свого існування, не могла підтримувати на звичному рівні спілкування та взаємовідносини з друзями та родичами, була позбавлена можливості вести уставлений спосіб життя, стан здоров'я погіршився, харчування стало неповноцінним, оскільки заробітна плата була її єдиним джерелом доходу.

Факт порушення трудових прав позивача внаслідок не проведення з нею розрахунку при звільненні та заподіяння їй вказаними діями відповідача моральної шкоди є доведеним. Разом з тим, позивач була звільнення з посади за власним бажанням, з моменту звільнення в квітні 2015 року, не була позбавлена можливості працевлаштуватися та забезпечити себе засобами до існування. Крім того, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та моральної шкоди, з відповідача на користь позивача вже було стягнуто у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Враховуючи положеннями ст. 237 - 1 Кодексу законів про працю України, встановлені фактичні обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, виходячи з принципів розумності та справедливості, колегія вважає за потрібне зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, до 2000,00 грн..

За таких обставин, рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмір 5000,00 грн. необхідно змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, з 5000,00 грн. до 2 000,00 грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. ст 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» Тарасенка Юрія Дмитровича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 5 000,00 гривень змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: