Справа 688/3677/15-ц
№ 2/688/35/16
Рішення

іменем України

13 травня 2016 року Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березової І.О.

при секретарі Грицак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівки

цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства «УкрСибанк »

про визнання договору споживчого кредиту недійсним та відшкодування нанесеної споживачу моральної і матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В поданій суду позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним кредитний договір № 0 від 29.05.2008 року, укладений між позичальником та банком; зобовязати відповідача сплатити позивачу суму, що дорівнює різниці сплачених ним коштів за кредитним договором понад суму 97 000 грн., а саме з розрахунку сплачених позивачем 188 189 грн., сума, яку має повернути банк становить 91 189 грн. та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі не менше 100 мінімальних заробітних плат - 137 000 грн.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 29.05.2008 року між ним, позичальником ОСОБА_1, та ПАТ «УкрСиббанк», філією Шепетівським відділенням № 522 АКІБ, укладено договір про споживчий кредит № 0. За умовами договору відповідно до п.1.1. банк зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 20 000 доларів США, який дорівнює еквіваленту 97 000,00 грн., а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки за користування у розмірі 14% річних відповідно до п. 1. Умовами забезпечення кредиту була застава нерухомого майна трьохкімнатної квартири загальною площею 58 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_1. Вважає, що банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства і приписи Національного банку, які є необхідними для даного виду договорів: не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору щодо надання позичальнику обєктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладання споживчого кредиту, забезпеченого заставою, а також те, що банк приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що була обумовлена між сторонами, та того розміру подорожчання кредиту, узгодженого сторонами кредитного правочину в його умовах; вказаний вище договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що вступив в дію з 1.11.2011 року, де зазначено про заборону надання споживчих кредитів в іноземній валюті і тому умови даного договору мали бути переглянутими з цього часу і приведені у відповідність до чинного законодавства; банк не взяв на себе жодних зобовязань, крім зазначеного у п. 3.3.1 договору та посилається на інші порушення банком діючого законодавства у кредитних правовідносинах. А тому вважає цей правочин недійсним, позивач повинен повернути йому 97 000,00 грн., а відповідач повинен повернути позивачеві раніше сплачені платежі у рамках обслуговування кредиту. Крім того, він зазнав моральної шкоди через оману з боку банку стосовно загальної суми кредиту, змушений був витрачати значні додаткові зусилля для погашення боргу, позичати кошти у знайомих людей, що призводить до втрати нормальних життєвих стосунків з оточуючими і врешті підриває довіру до нього його знайомих, він фізично не може вчасно розрахуватися з боргами, що виникли з вини банку, і тому вважає, що розмір моральної шкоди має визначатись не меншим, ніж при застосуванні омани ст. 230 ЦКУ і компенсуватись у розмірі не меншим, ніж матеріальна шкода. У звязку із впливом відповідача на його волевиявлення шляхом введення його в оману щодо істотних умов договору його прав і обовязків, підлягає визнанню недійсним кредитний договір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, при цьому позивач в судовому засіданні змінив позовні вимоги: при застосуванні судом вимог ст.ст. 157-1, 216 ЦК України просив стягнути на його користь з ПАТ УкрСиббанк» 10 511 доларів США нанесеної йому матеріальної шкоди у звязку із недійсністю договору згідно ст. 216 ЦК України, стягнути додатково на його користь з ПАТ УкрСиббанк» 10 511 доларів США у відповідності до ст. 230 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про захист споживачів»; визнати договір поруки і застави нерухомого майна недійсним; вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 137 000 грн. залишив без змін; просив призначити судово-економічну експертизу у відповідності до судової практики стосовно відповідності кредитного договору приписам НБУ, ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» і реального здороження кредиту по відношенню до умов договору з урахуванням сплати різниці за валютним курсом. Надалі позивач знов заявив клопотання про зміну позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди у відповідності до ст. 216 ЦК України при визнання договору кредиту недійсним.

В останньому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 заявив клопотання про закінчення розгляду справи і просив суд перейти до судових дебатів, з чим погодилися позивач та представник відповідача; на проведенні судово-економічної експертизи не наполягав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, оскільки вважає, що позивачем не доведено наявності умов, необхідних для розірвання кредитних договорів у звязку із істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладення договору, а саме відповідно до п.7.13. укладеного кредитного договору сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує своєю здатністю виконувати умови цього договору, та, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю та необґрунтованістю, а також у звязку із пропущенням строку давності відповідно до ст. ст. 257, 261 ЦК України, оскільки кредитний договір № 0 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений 29.05.2008 року, до суду останній звернувся у жовтні 2015 року з позовом про визнання договору споживчого кредиту недійсним і відшкодування моральної та матеріальної шкоди споживачу, а тому з наведеного вбачається, що позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про визнання договору споживчого кредиту недійсним і відшкодування моральної та матеріальної шкоди споживачу.

Вислухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк») укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, доларах США, в сумі 20 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 97 000,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених у даному договорі. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлена у розмірі 14,00% річних; після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.3.2 сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки та здійснювати повернення наданого йому кредиту у розмірах та у строки, передбачені договором і виконувати інші умови договору.

Згідно з п.7.13. кредитного договору сторони домовилися вважати, що, уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, позивач підтвердив і в судовому засіданні, що до підписання цього договору він ознайомився з умовами договору, та мав реальну можливість з ними ознайомитись.

Відповідно до п. 2.1 сторони погодили, що виконання зобовязань позичальника за укладеним між ними кредитним договором забезпечується:

заставою нерухомості у вигляді 3-х кімнатної квартири загальною площею 58,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, вул. Українська, 106 А, кв. 21, та є власністю ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, відповідно до чого 29 травня 2008 року між вказаними особами та банком укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстр № 2658;

та договором поруки, укладеного між банком та ОСОБА_4 29 травня 2008 року.

За договором кредиту банк надає позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути так ж суму грошових коштів та сплатити обумовлені проценти за користування ним.

Зобовязання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності та розумності.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства,м а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

За користування чужими коштами позичальником сплачуються проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Звертаючись у жовтні 2015 року до суду із указаним позовом, позивач зазначив, що підставами для визнання недійсним укладеного у травні 2008 року кредитного договору є невідповідність його змісту вимогам ст. 11 Закону України «Про захист споживачів» та постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що виразилося в ненаданні йому відповідачем у повному обсязі інформації про умови кредитування , крім того, умови договору є несправедливими. Також просив визнати недійсним договір поруки та застави.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно із преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту споживачів.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місце знаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг із оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобовязаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Несправедливим є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Отже, за змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

За таких обставин та з наведених підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у звязку з відсутністю передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Суд виходить із того, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч.ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив (п. 3.3 кредитного договору), що до підписання (перед його підписанням) цього договору він уже ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі; виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору; на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обовязки за договором із поверненням кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, на момент укладення договору позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу всі документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору: Графік погашення кредиту, Додаток № 1; додаткова угода № 1, Додаток № м3 «Тарифи Банку», які підписані позивачем міститься повна інформація стосовно умов кредитування

Суд відхиляє доводи позивача про те, що банк не надав йому у письмовій формі інформацію про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, вичерпних відомостей стосовно розрахунків з оплати послуг третіх осіб та обгрунтування їх вартості, зазначивши, що вся інформація щодо істотних умов кредитного договору міститься в тексті підписаного сторонами договору, ця інформація є чіткою і зрозумілою, крім того, сукупна вартість кредиту та реальної процентної ставки із зазначенням сум щомісячних платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород визначені графіком повернення кредиту додаток 1 до договору, що є його невідємною частиною, а будь-яку іншу щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання договору або відмовитися від його підписання у разі ненадання йому такої інформації.

Крім того, відповідно до інформаційного листа, наданого 29 травня 2008 року банком позивачу, зазначається, що «у випадку, якщо Ви обрали кредитування в іноземній валюті, ми попереджаємо про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за договором покладаються на Вас», що підтверджується підписом позивача ОСОБА_1 про те, що з умовами кредитування та тарифами банку ознайомлений. Таким чином, відповідно до діючого законодавства банк виконав обовязок: у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач.

Таким чином, суд вважає, що зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов, тому дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість указаних позовних вимог, адже позивачем не доведено, зокрема факту несправедливості умов кредитного договору.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч. 2 даної статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст. 15 та 23 цього Закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсним у такому випадку кредитного договору.

Щодо вимоги позивача про визнання договору поруки і застави недійсними, то позивач не обгрунтував свої вимоги належним чином, а тому вони не підлягають задоволенню з вище наведеного та з тих підстав, що відповідно до договору поруки у разі смерті поручителя, враховуючи положення статті 607, ч. 1 ст. 608 ЦК України, а також сутності поруки як особистого зобовязання відповідати за належне виконання основного зобовязання, зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою у звязку з цим не може бути виконане іншою особою, та спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором, жодних підстав для визнання вказаних договорів недійсними позивач не навів та не обґрунтував. Суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог про визнання недійсним договору поруки та застави, поскільки позивач зовсім не зазначив правових підстав та обставин їх невідповідності чинному законодавству.

Щодо вимоги позивача про проведення судово-економічної експертизи, то позивачем не виконані умови порядку призначення експертизи, передбачені ст. 143, 146 ЦПК України, не визначені питання, які необхідно вирішити при її проведенні, та підстави її проведення, саме з яких питань потрібні висновки експертів, імя експертів або експертної установи, експертам якої буде доручено проведення експертизи, та питання щодо оплати за проведення експертизи. Крім того, позивач та його представник не наполягали на її проведенні, в останньому судовому засіданні представник позивача запропонував перейти до судових дебатів, з чим погодилися всі учасники судового засідання. А тому з наведеного підстави для задоволення даної вимоги позивача - відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про відмову позивачу в задоволенні позову з підстав пропущення останнім строку позовної давності, оскільки кредитний договір № 0 від 29.05.2008 року був укладений між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 29.05.2008 року, а останній звернувся до суду про визнання договору споживчого кредиту недійсним та відшкодування моральної та матеріальної шкоди споживачу тільки в жовтні 2015 року.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється законом в три роки з дня, коли особа дізналась чи повинна була дізнатись про порушення свого права.

Позовна давність, встановлена, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і щодо додаткової вимоги.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позивач не навів обставин, які є поважними щодо пропуску строку позовної давності.

З наведеного вище суд вважає, що позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про визнання договору споживчого кредиту недійсним та відшкодування моральної та матеріальної шкоди споживачу, а тому у звязку з наведеними підставами відповідно до ст. 267 ЦК України у задоволенні позову необхідно відмовити.

Вважаючи порушеними свої права як споживача, позивач обґрунтував свій позов положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», а наявність чи відсутність передбачених цим законом підстав для задоволення позову жодним чином не впливає на факт його звільнення від сплати судового збору та не свідчить про необхідність сплачувати судовий збір у разі відмови в задоволення позову, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 вказаного вище закону споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

На підставі ст.ст. 257, 267, 626, 628, 638, 203, 215, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 60, 213-215, 217, 218, 223 ЦПК України

суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСибанк » про визнання договору споживчого кредиту недійсним та відшкодування нанесеної споживачу моральної і матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: