Справа № 462/125/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/5344/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ПП «ВВП Сервіс» ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «ВВП Сервіс», третя особа директор Приватного підприємства «ВВП Сервіс» ОСОБА_6 про скасування наказів: № 22/09-2014 від 22.09.2014 року, №14/11-2014 від 14.11.2014 року; № 28-3/11-2014 від 28.11.2014 року; поновлення на роботі на посаді диспетчера з посадовим окладом, який був до видачі наказу № 22/09-2014 від 22.09.2014 року; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року касаційну ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 - задоволено частково.Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт зазначення в наказі № 22/09-2014 від 22.09.2014 року, що такий виданий на виконання наказу від 01.09.2014 року № 01/09-2014 «Про зміни в організації виробництва і праці на підприємстві», який стосується інших працівників підприємства, а не диспетчерів. При цьому у наказі № 22/09-2014 від 01.09.2014 року, яким введено в дію новий штатний розпис зі зміненим посадовим окладом для ОСОБА_4, відсутнє посилання на наказ від 01.09.2014 року та те, що із зазначеним наказом він не був ознайомлений. Згідно з попередженням, отриманим від відповідача від 22.09.2014 року, немає жодного посилання ні на наказ від 29.09.2014 року, ні на наказ від 01.09.2014 року, що був підставою для його видачі. Також апелянт зазначає, що згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за четвертий квартал 2014 року (форма 1-ДФ) кількість фізичних осіб, що працювало на ПП «ВВП Сервіс», становить 36 осіб, з яких 7 нових працівників із нарахованим доходом у розмірі 3 700 грн., який згідно із штатним розписом від 22.11.2014 року мав зменшитись до 2 800 грн., що спростовує необхідність скорочення чисельного штату. Крім цього, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження, які саме зміни в організації виробництва і праці стали підставою для видачі наказу № 22/09-2014 про зменшення розміру посадового окладу диспетчерів, а також для видачі наказів: № 14/11-2014 від 14.11.2014 року, про перенесення строку вступу у дію змін умов праці та № 28-3/11-2014 від 28.11.2014 року про звільнення з посади диспетчера ОСОБА_4 Посилаючись на неповне з»ясування судом обставин справи, що мають юридичне значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ПП «ВВП Сервіс» ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що зміна істотних умов праці, про яку позивач був повідомлений більше ніж за два місяці, та від роботи в яких він відмовився, відбулася за наявності змін в організації виробництва і праці, які направлені на раціоналізацію робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці, тому звільнення його з роботи проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_4 з 24.12.2012 року працював диспетчером диспетчерської служби ПП «ВВП Сервіс» з посадовим окладом 3700 грн. на місяць. У його посадові обов»язки входило забезпечення виконання диспетчеризації об»єкту за адресою: м.Львів, вул. Городоцька, 226, що підтверджується посадовою інструкцією диспетчера ПП «ВВП Сервіс».

У зв»язку зі зменшенням обсягу виконуваних робіт, а також порядку їх оплати, директор ПП «ВВП Сервіс»» ОСОБА_6, 01.09.2014 року, видав наказ № 01/09-2014 «Про зміни в організації виробництва та праці на підприємстві». Відповідно до п.1 вказаного наказу було вирішено перерозподілити виконання обов»язків між працівниками, забезпечити рівномірне навантаження щодо обсягів виконуваної роботи та затрат робочого часу в межах 40-годинного робочого часу.

При цьому факт зменшення обсягу робіт та фінансових надходжень ПП «ВВП Сервіс» підтверджується довідкою ПП «ВВП Сервіс» від 27.02.2010 р., іншими наявними у справі доказами, яким суд першої інстанції у відповідності до ст. ст. 60, 212, 303, 315 ЦПК України надав належну оцінку.

На виконання вищевказаного наказу від 01.09.2014 року №01/09-2014, 22.09.2014 року було видано наказ №22/09-2014 від «Про зміну умов праці», яким на підприємстві запроваджувалося зменшення з 22.11.2014 року посадових окладів диспетчерам ПП «ВВП Сервіс» з 3700.00 грн. до 2800.00 грн.

В цей же день ОСОБА_4 було попереджено про зміну істотних умов праці, про зменшення окладу до 2800.00 грн., та запропоновано надати письмову згоду або відмову від продовження роботи на підприємстві.

Крім того, 29.09.2014 року був виданий наказ №29/09-2014 «Про зміну істотних умов працівників та встановлення неповного робочого дня із погодинною оплатою праці». Зазначеним наказом з грудня 2014 року на підприємстві була введена погодинна оплата праці, а також встановлений неповний робочий день 5 годин за графіком з 10.00 год. до 16.00 год. з перервою на обід з 12.00 год. до 13.00 год. для наступних категорій працівників: директора, бухгалтера, головного інженера, інженера - електрика. Крім того, були змінені істотні умови праці працівникам відділу енергетичного забезпечення з відрядної на погодинно - преміальну систему оплати праці.

13 листопада 2014 р. ОСОБА_4 подав заяву до ПП «ВВП Серівс» про відмову від продовження роботи при зміні істотних умов праці. Крім того, аналогічні заяви були подані всіма диспетчерами.

З метою раціоналізації робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці 13.11.2014 року в ПП «ВВП Сервіс» запроваджено зміни в організації виробництва, перерозподілені функціональні обов»язки.

З наказу керівника №13/11-2014/2 від 13.11.2014р. «Про суміщення посадових обов'язків» вбачається, що у зв'язку відмовою працювати у нових змінених умовах диспетчерської служби, обов'язки диспетчерів передано іншим працівникам підприємства.

У зв'язку з письмовою відмовою працівників диспетчерської служби працювати у нових умовах, та необхідністю додаткового часу для створення нової служби, навчання нових працівників, їх технічного оснащення, отримання необхідних дозволів та допусків до виконання необхідного обсягу робіт відповідно до посадової інструкції диспетчера ПП «ВВП Сервіс» на підприємстві було видано наказ № 14/11-2014 від 14.11.2014 року про перенесення строків введення в дію змін умов праці на один місяць - на 22.12.2014 року.

Наказом підприємства № 28-3/11-2014 від 28.11.2014 року ОСОБА_4 був звільнений з роботи з 28.11.2014 року відповідно до п.6 ч.1ст. 36 КЗпП України.

Наказом по підприємству №3-22/12- 2014 від 22.12.2014 року попередній наказ про звільнення ОСОБА_4 з роботи було скасовано, а дата звільнення ОСОБА_4 з роботи за п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України була змінена на 22.12.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

У ч. 3 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми права вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 4 липня 2012 року № 6-59цс12 і відповідно дост. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Також у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Таким чином, вирішального значення у даному аспекті набуває саме порядок запровадження змін в організації виробництва і праці, тобто роботодавець повинен мати докази того, що розмір оплати праці змінюється саме у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці.

Положеннями ст.36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору з працівником.

Пункт 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачає, що такою підставою може бути відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

До істотних умов праці трудове законодавство відносить систему та розмір оплати праці, про що зазначено у ч. 3 ст. 32 КЗпП. Крім цього, вказана норма передбачає обов'язок працедавця повідомити працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 32 КЗпП, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою раціоналізації робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці 13.11.2014 року в ПП «ВВП Сервіс» запроваджено зміни в організації виробництва, перерозподілені функціональні обов'язки, а саме до посадових обов'язків виконавця робіт з телекомунікаційних систем та мереж додано обов'язок забезпечувати виконання диспетчеризації об'єкту за адресою: м. Львів, вул.Городоцька, 226. Аналогічний перерозподіл посадових обов'язків відбувся щодо посади монтажника систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації, монтажника зв'язку кабельника, головного інженера, інженера електрика, виконроба з телекомунікаційних систем та мереж.

Всупереч доводам апелянта, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у зв'язку із результатами господарської діяльності ПП «ВВП Сервіс» не могло зберегти колишні істотні умови праці працівників, зокрема диспетчерів диспетчерської служби і тому наказом №22/09-2014 від 22.09.2014 року було внесено зміни у штатний розпис в частині зменшення розміру посадових окладів диспетчерів.

Так як ОСОБА_4 був попереджений про наступні зміни істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці і відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, то підстава для звільнення його згідно п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України відповідає чинному законодавству.

На думку колегії суддів твердження апелянта про те, що після його звільнення, як і звільнення інших диспетчерів підприємства, істотні умови праці фактично не змінилися,є безпідставними та необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

З матеріалів справи вбачається, що до звільнення позивача на підприємстві працювало 10 диспетчерів на умовах безстрокового трудового договору. У період з грудня 2014 року до січня 2015 року на вакантні посади було прийнято 7 диспетчерів на умовах роботи за цивільно - правовими договорами з оплатою 2800.00 грн. та доплатою 750.00 грн.

Отже, при меншій кількості працівників підприємство могло забезпечувати виплату винагороди диспетчерам на попередньому рівні. До того ж, розмір такої винагороди забезпечувався виконанням диспетчерами додаткових видів робіт.

Цей факт підтверджується, окрім пояснень представників, документальними даними і податковим розрахунком форми №1 ДФ, на який посилається апелянт.

За таких обставин даних, які б свідчили про відсутність істотних змін в умовах праці ОСОБА_4, не має.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те,що зміна істотних умов праці, про яку ОСОБА_4 був повідомлений більше ніж за два місяці та від яких він відмовився, відбулася за безспірної наявності змін в організації виробництва і праці, які направлені на раціоналізацію робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці, а відтак відповідачем не було порушено трудового законодавства при звільненні позивача.

Суд першої інстанції, всупереч доводам апелянта, з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.