Справа № 362/2875/13-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/281/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 20.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року у справі за позовом Васильківського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики НАН України до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, третя особа: управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобовязання повернути земельну ділянку, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики НАН України, Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року Васильківський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» (далі - ДП «ДСВІФРГНАН України», підприємство) з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 травня 2002 року підприємство отримало державний акт на право постійного користування земельними ділянками загальною площею 971,2 га. ( т.1 а.с. 7-8).

Рішенням господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» припинено право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 387,19 га та вилучено її на користь Глевахівської селищної ради Київської області. ( т.1 а.с.10-11). В подальшому рішенням Глевахівської селищної ради від 03 вересня 2009 року частину цієї земельної ділянки площею 0,0998 га, розташовану по пров. Миру, 73 в смт. Глеваха Васильківського р-ну Київської області передано у власність ОСОБА_2 ( т.1 а.с.12)

Рішенням господарського суду Київської області від 21 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, переглянуто рішення цього суду та скасовано його. У задоволенні позову Глевахівської селищної ради відмовлено. (т.1. а.с. 18-19)

Посилаючись на те, що рішення суду, на підставі якого спірна земельна ділянка вибула із користування ДП «ДСВІФРГНАН України», скасовано, прокурор просив визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 03 вересня 2009 року, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним та витребувати у ОСОБА_2 зазначену вище земельну ділянку.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що спірну земельну ділянку вона отримала у власність правомірно, на підставі рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 03 вересня 2009 року, та належним чином зареєструвала за собою це право, просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. ( т.1. а.с. 101)

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 травня 2015 року, у задоволенні первісного позову Васильківського міжрайонного прокурора та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено ( т.6 а.с. 171-183).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року скасовано Ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 травня 2015 року в частині вирішення позову Васильківського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, зобов'язання повернути земельну ділянку, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. ( т.6 а.с. 252)

Скасовуючи Ухвалу апеляційного суду Київської області та передаючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, судова колегія Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних, з поміж іншого, звернула увагу на наступне:

«1) Пред'являючи позов, прокурор посилався на те, що рішення суду, на підставі якого спірна земельна ділянка вибула із користування ДП «ДСВІФРГНАН України» скасовано, а, відтак, усі наступні дії щодо передачі цієї земельної ділянки іншій особі є неправомірними.

2) Крім того, преюдиційним рішення господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року встановлено, що підстави для вилучення у ДП «ДСВІФРГНАН України» земельних ділянок відсутні, а передачу земельної ділянки загальною площею 387,19 га до земель комунальної власності, зокрема, на користь Глевахівської селищної ради Київської області, незаконною.

3) Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 303, 315 ЦПК України не врахував того, що зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають, а також відсутні такі властивості законної сили рішення суду як преюдиційність, виконуваність та загальнообов'язковість.

4) При цьому судом не враховано того, що прокурор посилався не на факт межування цих земельних ділянок, а на їх накладення з урахуванням того, що ДП «ДСВІФРГНАН України» отримало цю земельну ділянку раніше, у 2002 році, у той час як ОСОБА_3 отримала державний акт про право власності на землю у 2009 році, тобто до ухвалення рішення про скасування рішення господарського суду щодо вилучення земельної ділянки у ДП «ДСВІФРГНАН України».

5) Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної оцінки посиланням прокурора на те, що на зберіганні в архіві ДП «ДСВІФРГНАН України» перебуває технічна документація зі складання державного акта на право постійного користування землею і каталог координат зовнішніх меж земельних ділянок.»

Відповідно до частини 4 статті 338 ЦПК висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зважаючи на висновки суду касаційної інстанції, детального вивчення та оцінки потребують фактичні обставини даної справи в частині правовідносин, які виникли у звязку з вилученням частини земельної ділянки у ДП «ДСВІФРГНАН України» на підставі рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року.

Як свідчать матеріали справи вказане рішення набрало законної сили з моменту проголошення Постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду, а саме 30 квітня 2009 року. (т.1 а.с. 114-118).

Рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області № 714-31-У про передачу в власність ОСОБА_2 земельної ділянки із кадастровим номером :02:004:0051було прийняте 03 вересня 2009 року (т.1. а.с. 12).

Рішення господарського суду щодо вилучення земельної ділянки у ДП «ДСВІФРГНАН України» від 31 грудня 2008 року було скасовано Рішенням господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 рокут.1. ас. 18-19), яке залишено без змін Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 7 липня 2010 року (т.1 а.с. 20-22).

Зазначене дозволяє зробити висновок про те, що оспорюване рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області № 714-31-У було прийняте після набуття чинності рішенням господарського суду про вилучення земельної ділянки у ДП «ДСВІФРГНАН України» та до моменту його скасування іншим рішенням господарського суду.

Після винесення рішення Господарським судом Київської області від 31 грудня 2008 року і до його скасування за нововиявленими обставинам у 2010 році, фактичного вилучення земельних ділянок у ДП «ДСВІФРГНАН України» не відбувалося.

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 20 закону «Про землеустрій» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (із 30 квітня 2009 року до 7 липня 2010 року), в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок на землях усіх категорій незалежно від форми власності в обов'язковому порядку проводиться землеустрій. У частині 1 статті 1 вказаного вище Закону передбачено, що до видів робіт із землеустрою належать: обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою. Документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо (абзац 4 частини 1 ст. 20 Закону «Про землеустрій). Документація із землеустрою формується і зберігається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац 4 частини 1 ст. 20 Закону «Про землеустрій»).

Статтею 50 Закону «Про землеустрій» встановлено, що у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Додатком № 2 до Положення «Про Державний фонд документації із землеустрою» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2004 р. N 1553 визначено «Перелік матеріалів, які надходять, обліковуються та зберігаються у Державному фонді документації із землеустрою». Із даного переліку слідує, що облік проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ведуть районні та міські відділи (управління) земельних ресурсів Держкомзему, а їх зберігання здійснюється (в даному випадку) у районних центрах.

Таким чином, для підтвердження факту вилучення земельної ділянки ДП «ДСВІФРГНАН України» у відповідності до рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року і подальшої передачі її частини відповідачеві слід дослідити належним чином розроблений і затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 387,19 га з Державного фонду документації із землеустрою (зберігається у Васильківському районному управлінні земельних ресурсів Київської області).

Разом з цим позивачем таких доказів суду надано не було.

В матеріалах справи міститься лист Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області № 29-28-99.2-474/15-15 від 23 листопада 2015 року (т.7 а.с. 191).

Із вказаних документів слідує, що будь-які зміни до земельно-кадастрової документації у звязку з припиненням та наступним відновленням права користування частиною земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» площею 387,19 га не вносились. В програмному забезпеченні ведення Державного земельного кадастру відомості про земельні ділянки, які належать ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» відсутні, а надати будь-яку землевпорядну документацію, повязану із таким користувачем Управління не має можливості, оскільки така документація в Державному фонді документації із землеустрою відсутня.

Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У матеріалах справи відсутній проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 387,19 га, необхідність розробки якого передбачено статтею 50 Закону «Про землеустрій». Зважаючи на це, Судова колегія дійшла висновку про відсутність допустимих доказів, які б підтверджували факт вилучення земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» площею 387,19 га на підставі Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року і подальшої передачі її частини відповідачеві.

Відповідне твердження прокурора не отримало свого документального підтвердження допустимими доказами, тому є лише припущенням. Однак, відповідно до частини 4 статті 60 ЦПК доказування не може базуватись на припущеннях. Інших доказів того, що земельна ділянка відповідачеві була надана саме з тієї частини земельного масиву (387,19 га) ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», який було вилучено на підставі рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року, так само як і про місце розташування та конфігурацію вилученого масиву, прокурор не надав.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що земельна ділянка Відповідачеві була надана за рахунок земель ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», які мали бути вилучені на підставі рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року, оскільки допустимі докази фактичного виконання вказаного рішення в матеріалах справи відсутні.

Водночас, позовні вимоги також були мотивовані й тим, що рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області № 714-31-У про передачу в власність ОСОБА_2 земельної ділянки суперечить вимогам, які мстяться у статті 150 ЗК України в частині порушення порядку вилучення особливо цінних земель. Тобто, прокурором, фактично, зазначено в якості самостійної підстави позову: самовільне, без згоди користувача та уповноваженого державою органу, вилучення Глевахівською селищною радою Васильківського району Київської області земельної ділянки площею 0,10 га із складу землекористування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», загальною площею 971,21 га, та передача її у власність ОСОБА_3

З огляду на це, в межах даної справи потребували дослідження наступні питання:

- про місце розташування земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» площею 971,21 га, право на яку засвідчується державним актом на право постійного користування серії ІІ-КВ № 001432-270, виданим 20 травня 2002 року ( т.1 а.с. 9);

- про місце розташування земельної ділянки із кадастровим номером :02:004:0051, яка перебуває у власності ОСОБА_2 на підставі державного акту від 28 грудня 2009р. ( т.1. а.с. 17);

- про перетин меж чи співпадіння у просторі фактичного місця розташування (порушення меж чи накладання) зазначених земельних ділянок.

Оскільки для з'ясування таких обставин потребуються спеціальні знання,ухвалою від 19 січня 2016 року у справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.8 а.с. 71-72). На вирішення судової експертизи було поставлено наступні запитання:

1. Чи можливо встановити накладення меж переданої у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1232 га, розташованої за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт. Глеваха, пров. Миру, 73, кадастровий номер :02:004:0051, та земельної ділянки площею 971, 21 га, переданої у постійне користування Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на підставі державного акту на право постійного користування серії ІІ-КВ № 001432-270, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 102.

2. У випадку, якщо можливо, то яка площа накладення, межі та конфігурація.

18 червня 2016 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи було складено висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1585/16-41 (т.8 а.с. 163-167). У підсумковій частині Висновку вказується, що земельна ділянка ОСОБА_2 розташована в межах земельної ділянки 7, площею 313,0560 га, яка перебуває в користуванні ДП «дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270, згідно координат науково-технічного звіту з виконання робіт за темою «Відновлення значень координат меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні в ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», виконаного Науково-дослідним інститутом геодезії і картографії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ( т.8, а.с. 102-138).

Ретельно дослідивши результати земельно-технічної експертизи, співставивши їх з матеріалами даної цивільної справи Судова колегія дійшла висновку про необхідність їх критичної оцінки з огляду на таке.

Відповідно до частини 6 статті 147 ЦПК висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

При оцінці висновку експерта судом було виявлено окремі протиріччя між його описовою і резолютивною частинами. Зокрема, одночасно із висновком про накладання, про який зазначалося вище, в описовій частині експертного дослідження зазначено наступне:«Враховуючи наведене, надати висновок на поставлені питання з використанням координати поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок ДП «дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» загальною площею 971,21 га, які визначені при складанні технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області не вбачається можливим.»

У процесі зясування природи виявлених суперечностей, судом було встановлено, що їх причиною стало використання одних і тих самих доказів, однак із різними джерелами походження.

Зокрема, стверджуючи про відсутність можливості надати відповідь на поставлені судом запитання, експерт посилається на координати поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок ДП «дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» загальною площею 971,21 га, які визначені при складанні технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області (т.1 а.с. 220-237).

У той же час, роблячи висновок про розташування земельної ділянки ОСОБА_2 в межах земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», експерт використовував координати поворотних точок земельних ділянок ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», які містяться у науково-технічному звіті з виконання робіт за темою «Відновлення значень координат меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні в ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», виконаного Науково-дослідним інститутом геодезії і картографії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (т.7 а.с. 102-138).

З огляду на те, що частина 1 статті 212 ЦПК вимагає від Суду оцінювати докази за результатами їх всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, судом було проведено самостійну оцінку правової природи вказаних вище документів, їх змісту, походження, а також доказової сили. У результаті судовою колегією було встановлено наступне.

В матеріалах даної цивільної справи міститься чотири примірники (копії) технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області т.1 а.с. 220-238, т.4 а.с. 84-95, 161-171, т.5 а.с.158-173, т.8 а.с. 1-62). Зазначена технічна документація була розроблена, як випливає із пояснювальної записки, у 2000 році, в процесі виготовлення акту на право постійного користування землею.

Однак, усі три копії зазначеної технічної документації відрізняються за змістом:

1) у складі технічної документації, що міститься в томі т.4 на а.с. 84-95 та 161-171, відсутній акт погодження меж із суміжними користувачами, хоч у змісті документу на нього міститься посилання;

2) у складі технічної документації, що міститься в томі т.1 на а.с. 220-238 та в т.5 на а.с. 158-173, наявний акт польового обстеження і погодження меж землекористування, однак розділ «опис меж» в ньому не заповнений;

3) у складі технічної документації, що міститься в томі т.8 на а.с.1-62,, наявний акт польового обстеження і погодження меж землекористування, однак розділ «опис меж» в ньому вже заповнений рукописним способом;

4) у складі технічної документації, що міститься в томі т.1 на а.с. 220-238, в т.4 на а.с. 161-171, в т.5 на а.с. 158-173, на відміну від усіх інших примірників, міститься рукописний допис на 3 сторінці «картографічні матеріали в конверті» ( т.8 а.с. 3).;

Більше того, жоден із чотирьох, із наявних в матеріалах справи примірників технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області не містить будь-яких каталогів координат.

Натомість, в матеріалах справи є лист управління Держкомзему у Васильківському районі Київської області № 6063/02-1 від 29.12.2011 року (т.1 а.с. 218), в якому вказано наступне: «Технічна документація по складанню державного акта на право постійного користування землею, виданого ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» не містить відомості обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

У процесі розгляду справи прокурор з приводу виявлених невідповідностей пояснень надати не зміг і спростування щодо вказаних фактів не навів.

З огляду на викладене вище, при подальшій оцінці доказів, суд виходив із того, що технічна документація по складанню державного акта на право постійного користування землею, виданого ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» не містить відомості обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України.

Попри це, в матеріалах справи міститься копії каталогів координат на 13 аркушах, завірений відбитком печатки ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (т.1. а.с. 139-151). Як випливає з листа вказаної установи № 01/04-96/1156 зазначений каталог координат був надісланий нею на запит директора ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» 18 серпня 2011 року, при цьому також вказується, що координати зовнішніх меж земельних ділянок по яких були складені каталоги координат були складені не по польовим вимірам, а за допомогою дигитайзера ( т.1 а.с. 138).

Як випливає з висновку судової земельно-технічної експертизи № 1585/16-41 (т.8 а.с. 163-167), саме цей каталог координат, виступав обєктом дослідження експерта і саме у звязку з недоліками даних координат (виконані в довільній системі координат без привязки до державної геодезичної мережі) експерт дійшов висновку про неможливість надати відповідь на поставлені судом запитання та визначення меж земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» взагалі.

В матеріалах справи містяться аналогічні висновки того ж ( і в даній цивільній справі) судового експерта в інших цивільних справах, в яких предметом дослідження виступала технічна документація по складанню державного акта на право постійного користування землею, виданого ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» та каталог координат, надісланий листом ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01/04-96/1156 від 19 серпня 2011 року, а саме:

1) висновок експерта КНДІСЕ (сторінки 22-23) за результатами проведення судової комплексної експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2015 року № 14039/15-41/17877?17895/15-41 у справі № 362/228/15-ц (т.7 а.с. 43-69);

2) висновок експерта КНДІСЕ (сторінка 22) за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 10 липня 2015 року № 3141/15-41у справі № 1008/5677/12 (т.7 а.с.19-42);

Більше того, як слідує з листа ДП «Київський науково-дослідний і проектний інститут землеустрою» № 01/04-05/533 від 08.09.2015 р. (т.7 а.с. 17) технічна документація по виготовленню державного акта на право постійного користування землею ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» була передана до Відділу земельних ресурсів Васильківського району Київської області згідно накладної № 204 від 25.04.2002 р. і до інституту не повернулась.

Порядок складання і зберігання даного виду технічної документації, на час існування спірних відносин, було встановлено в «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженій наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. N 43. Відповідно до пункту 1.16 даної Інструкції, технічна документація зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею, окрім іншого включає- відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки. Технічна документація зі складання державних актів на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею розробляється у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий - у виконавця робіт (пункт 1.19 Інструкції).

З огляду на те, що жоден із наявних в матеріалах справи примірників вказаної технічної документації, як уже зазначалось, не містить каталогів координат, а другий примірник технічної документації, як стверджується розробником, не був йому повернутий після передачі до Відділу земельних ресурсів Васильківського району Київської області, у колегії суддів виникли обґрунтовані сумніви щодо походження каталогів координат, які містяться в додатку до листа ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01/04-96/1156 від 19 серпня 2011 року ( т.1 а.с. 138).

Будь-яких пояснень з цього приводу в процесі розгляду справ прокурор, також, не надав.

Таким чином, згідно наявних у справі висновків судової експертизи, каталоги координат на 13 аркушах, що містяться в додатку до листа ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01/04-96/1156 від 19 серпня 2011 року (т.1. а.с. 138-151), не можуть бути використані для визначення місця знаходження а відтак і факту накладання земельних ділянок, оскільки вони виконані в довільній системі координат без привязки до державної геодезичної мережі та мають сумнівне походження

У звязку з цим, судовим експертом було використано для встановлення місця знаходження земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» які містяться у науково-технічному звіті (надалі «Науково-технічний звіт») з виконання робіт за темою «Відновлення значень координат меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні в ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», виконаного Науково-дослідним інститутом геодезії і картографії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (т.8 а.с. 102-138).

Вказаний звіт не може слугувати доказом обґрунтованості позову в даній справі, зважаючи на наступні обставини.

Правові, організаційні і фінансові основи експертної діяльності в науково-технічній сфері, а також загальні основи і принципи регулювання суспільних відносин у галузі організації та проведення наукової та науково-технічної експертизи визначають Закони «Про наукову і науково-технічну експертизу» та «Про наукову і науково-технічну діяльність». Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 1 Закону «Про наукову і науково-технічну діяльність» звіт є однією із форм фіксації наукового результату, а науковий результат - нове наукове знання, одержане в процесі фундаментальних або прикладних наукових досліджень та зафіксоване на носіях інформації. Таким чином, науково-технічний звіт, як результат науково-технічної діяльності, відповідно до статті 57 ЦПК, взагалі, може бути джерелом доказів, тому підлягає судовій оцінці в межах розгляду даної справи.

Як випливає із змісту Науково-технічного звіту (т.8 а.с. 102-138) його замовником виступила Києво-Святошинська місцева прокуратура (Васильківський відділ), що звернулася до виконавця з листом від 9 лютого 2016 року № 2243 вих 16, до якого було додано документацію із землеустрою у 2 томах (т.8 а.с. 122). Зокрема, як свідчить вступна частина Науково-технічного звіту, для виконання робіт була надана така технічна документація:

1) Технічна документація по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області. Київ, 2000 рік. Виконавець робіт: Інститут землеустрою. Київське відділення академії аграрних наук (Документ 1), т.1 а.с. 220-238, т.4 а.с. 84-95, 161-171, т.5 а.с.158-173, т.8 а.с. 1-62..

2) Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) згідно державного акта на постійне користування серія ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002 року. Київ, 2012 рік. Виконавець робіт «Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія земельні справи» та ФОП «Карачинський Антон Валентинович» (Документ 2) ( т.5 а.с.96-155).

При цьому, у вступній частині звіту (розділ 4 підрозділ 4.1 абзац 1) вказано, що за результатами аналізу вказаних вище документів встановлено, зокрема, що межі земельних ділянок, які включені в акт на право постійного користування встановлено в натурі (на місцевості) в 2012 році за документом 2. (т.8 а.с.106).

Засновуючись на таких вихідних даних автор Науково-технічного звіту здійснив співставлення координат, які виконані в умовній системі координат (містяться в додатку до листа ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01/04-96/1156 від 19 серпня 2011 року - т.1. а.с. 138-151) та координат, які містяться у каталогах, доданих до Документа-2 (Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) згідно державного акта на постійне користування серія ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002 року. Київ, 2012 рік. - т.5 а.с.96-155). У результаті такого співставлення, автор Науково-технічного звіту дійшов висновку про те, що порівнювані дані є координатами однієї і тієї ж земельної ділянки, а саме земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Дослідивши матеріали документа, що має назву «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) згідно державного акта на постійне користування серія ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002 року. Київ, 2012 рік.» судова колегія встановила наступне.

Зазначена технічна документація міститься в матеріалах справи окремо від Науково-технічного звіту і була подана прокурором під час розгляду справи в суді першої інстанції (т.5 а.с.96-155). Правила і порядок виготовлення такого виду землевпорядної документації визначено в Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376. Надана прокурором технічна документація вказаним правилам і порядку не відповідає, оскільки не містить низки обовязкових, для даного виду документації, відомостей, а саме матеріалів польових робіт (абзац 6 пункту 2.8 Порядку).

Відповідно до ст. 5. Частини 13 статті 21, статті 23 Закону «Про державний земельний кадастр», статей 1, 25 Закону «Про землеустрій», пп. 1 п. 2 Постанови КМУ № 1051 «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру» від 10 жовтня 2012 року та пп. 15 п. 24 і п. 50 зазначеного Порядку, результат робіт із землеустрою та оцінки земель, в тому числі документація із землеустрою, оформляються у паперовій та електронній формі і перевіряються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на відповідність встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик щодо розроблення такого документа.

Аналогічні норми були передбачені «Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель», затвердженим наказом Держкомзему від 2 липня 2003 року № 174 (чинний в період з 5 серпня 2003 року до 20 серпня 2012 року).

Таким чином, документація із землеустрою набуває сили офіційного документу після її затвердження відповідним органом (у випадку, коли таке затвердження вимагається законом) або після перевірки обмінного файлу відповідним органом (якщо документація не підлягає затвердженню). Між тим, відомостей про те, що «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) згідно державного акта на постійне користування серія ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002 року. Київ, 2012 рік.» .»( т.5 на а.с.96-155) була затверджена або перевірена органом Держкомзему, в матеріалах справи немає. Відтак, зазначена технічна документація не має статусу офіційного документа, а є лише проектом.

На особливу увагу заслуговує висновок експерта КНДІСЕ за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 10 липня 2015 року № 3141/15-41у справі № 1008/5677/12 т.7 а.с. 19-42).У вказаному висновку (сторінка 20) зазначається, що внаслідок відсутності у складі аналізованої технічної документації будь-яких матеріалів польових робіт, які б мали бути проведенні під час її виготовлення, неможливо встановити, чи є координати, визначені у 2012 році, координатами, на підставі яких виготовлено державний акт на право постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Факт розробки технічної документації із встановлення меж земельної ділянки у 2012 році є додатковим прямим свідченням того, що межі землекористування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», яке засвідчується державним актом на постійне користування серія ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002 року не були встановлені ні в процесі виготовлення державного акту, ні впродовж 2012 року.

Таким чином, «відновлені значення координат» земельних ділянок ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», які містяться у Науково-технічному звіті були сформовані в результаті співставлення каталогів координат поворотних точок земельних ділянок, жоден із яких не має статусу офіційної земельно-кадастрової документації, а встановити чи є наведені у них значення координатами, на підставі яких виготовлено державний акт на право постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», неможливо.

Виконавцем робіт по відновленню значень координат меж земельної ділянки виступило підприємство, яке перебуває у підпорядкуванні особи, що зацікавлена у результатах вирішення даної справи. Зокрема, засновником ДП «Науково-дослідний інституту геодезії і картографії» є Державна служба з питань геодезії картографії та кадастру. Відокремлений підрозділ даної служби (Васильківське відділення Київської області) виступає в якості третьої особи у даній справі. Замовлення виготовлення Науково-технічного звіту здійснювалось Васильківським відділом Києво-Святошинської прокуратури, як слідує із листа від 9 лютого 2016 року (т.8 а.с. 122) з метою забезпечення представництва інтересів держави, зокрема, «в особі Держземагенства у Київській області» (є право попередником управління Держгеокадастру у Київській області). Таким чином, виконавець Науково-технічного звіту зацікавлений в результатах розгляду даної справи через підпорядкованість органу, регіональний підрозділ якого є особою в інтересах якого подано позов прокурором.

При розгляді даної справи колегія вважає за потрібне врахувати Рекомендації ПАРЄ № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, керованому верховенством права» від 27.05.2003 року, рішення Європейського суду з прав людини від 15.01.2009 року (заява № 42454/02) в справі «Менчинська проти Російської Федерації» наголошено, що в ряді випадків він встановив, що саме присутність прокурора чи аналогічних посадових осіб в судових засіданнях, будь вона «активною» чи-то «пасивною», вважається порушенням статті 6 параграфу 1 Конвенції.

Всупереч практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням від 15.01.2009 року (заява № 42454/02) в справі «Менчинська проти Російської Федерації», суд РФ не врахував, що положення відповідачів у справі є більш вразливими через участь у справі прокурора на стороні позивача. Тому суд всіма процесуальними рішеннями та діями має забезпечувати необхідний баланс між правами учасників справи, і процесуальні рішення останнього завжди мають бути спрямовані на досягнення мети судового процесу та ухвалення справедливого, законного та обґрунтованого рішення суду упродовж розумного строку, виходячи із складеності справи.

При проведенні судової експертизи, експертом було необґрунтовано взято до уваги Науково-технічний звіт в якості основи для визначення координат меж земельних ділянок ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», яке засвідчується державним актом на постійне користування серія ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002. Зазначений документ не є різновидом документації із землеустрою, перелік якої визначено у частині 2 статті 25 Закону «Про землеустрій», на підставі якого можуть бути визначені геопросторові параметри земельної ділянки. Такий метод також не відповідає «Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», які затверджені Наказом Міністерства юстиції України 08.10.98 N 53/5. У пункті 6.13 зазначених Рекомендацій вказано, що для вирішення питань земельно-технічної експертизи експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку.

Науково-технічний звіт з виконання робіт за темою «Відновлення значень координат меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні в ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», виконаний Науково-дослідним інститутом геодезії і картографії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру є недопустимим, в розумінні статті 60 ЦПК доказом, тому зроблений на його основі висновок експерта не може бути прийнятий до уваги судом.

Клопотання представника відповідача про проведення додаткової експертизи були відхилені судом у звязку з тим, що в матеріалах даної справи наявна достатня кількість доказів, які підтверджують обставини, на котрі посилається представник відповідача у своїх клопотаннях.

Зокрема, результати оцінки технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області на предмет їх відповідності законодавству вже містяться у висновку експерта КНДІСЕ (сторінки 22-23) за результатами проведення судової комплексної експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2015 року № 14039/15-41/17877?17895/15-41 у справі № 362/228/15-ц т.7 а.с. 43-69).

Зміст, характер та причини невідповідності висновків судової експертизи, наведений в мотивувальній та підсумковій частини, судом було проведено за наявними матеріалами і справи та надано їх обєктивну і всебічну оцінку.

Даючи оцінку посиланням прокурора на те, що на зберіганні в архіві ДП «ДСВІФРГНАН України» перебуває технічна документація зі складання державного акта на право постійного користування землею і каталог координат зовнішніх меж земельних ділянок, як того вимагається в рішенні суду касаційної інстанції, судова колегія встановила, що таке посилання є помилковим.

Як зазначалося вище, відповідно до п.1.19 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», технічна документація зі складання державних актів на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею розробляється у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий - у виконавця робіт.

Виконавцем робіт, у листі ДП «Київський науково-дослідний і проектний інститут землеустрою» № 01/04-05/533 від 08.09.2015 р. (т.7.а.с.17), вказано, що технічна документація по виготовленню державного акту на право постійного користування землею ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» була передана до Відділу земельних ресурсів Васильківського району Київської області згідно накладної № 204 від 25.04.2002 р. і до інституту не повернулась. Такими чином, юридичну силу може мати лише примірник технічної документації, який зберігається в її розробника або відділу земельних ресурсів. Технічна документація, яка знаходиться на зберіганні в архіві ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», юридичного значення не має (у відповідності до законодавства, яке діяло на момент її виготовлення) і є недопустимим доказом у справі.

Що стосується каталогу координат, то він у складі будь-якої технічної документації відсутній. Він був отриманий не з архіву ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», а разом з листом ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 18.08.2011р. № 01/04-96/1156 (т.1 а.с. 138).

Вказаний лист, разом з каталогом координат, виконаних, як було встановлено, в умовній системі, було надіслано на запит директора ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» 19 серпня 2011 року, тобто через 9 років з моменту видачі акту на постійне користування земельної ділянки. Судовою колегією було встановлено і підтверджується матеріалами справи, що вказаний каталог не є частиною державного акту на право постійного користування серії ІІ-КВ № 001432-270, виданого 20 травня 2002 року. Більше того, як випливає із змісту листа ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» каталог координат був виконаний не за матеріалами польових вимірів, а допомогою спеціального приладу (дигитайзера), що здійснює сканування наперед підготовлених картографічних матеріалів із наперед заданими координатами відправної точки (стор. 22 висновку експерта, т.7 а.с.43-69). Дату, місце виготовлення даних каталогів координат, а також відомості про те, які саме картографічні матеріали оброблювались з допомогою дигитайзера, у зазначеному листі вказано не було.

За таких обставин, з урахуванням інших матеріалів справи, про які йшлося вище, судова колегія дійшла висновку про те, що не може розглядатись належним і допустимим доказом у справі згаданий каталог координат.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

У відповідності до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна із сторін повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено,що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2 цієї ж статті У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Прокурор, у даній справі, звернувся до суду за захистом порушеного права користування земельною ділянкою ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», посилаючись на те, що зазначене право було порушено в результаті неправомірного надання відповідачеві у власність частини земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України». Однак, такі посилання прокурора не отримали свого підтвердження належними і допустимими доказами.

Надання ОСОБА_2 земельної ділянки із земель ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» щодо яких було прийнято рішення про їх вилучення на підставі рішення Господарського суду Київської області було спростовано доказами, які свідчать що будь-яких, передбачених законодавством заходів, спрямованих на фактичне виконання зазначеного судового рішення, не відбувалось. Будь-які відомості про місцезнаходження, конфігурацію або інші ідентифікуючі характеристики цієї земельної ділянки, які давали б змогу визначити, що саме із цієї частини ділянки було надано земельну ділянку ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

З іншого боку, у процесі розгляду справи не знайшло свого підтвердження і припущення прокурора, що земельна ділянка ОСОБА_2 знаходиться в межах земельного масиву ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», площею 971,21 га, право на яку засвідчується державним актом на право постійного користування серії ІІ-КВ № 001432-270, виданим 20 травня 2002 року. Зазначене припущення може бути підтверджене лише шляхом проведення судової експертизи на предмет наявності порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою. Проте, проведені в рамках даної цивільної справи, а також інших, аналогічних справ експертні дослідження дійшли одностайного висновку про відсутність можливості надання відповіді на вказане запитання у звязку з тим, що межі землекористування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» в натурі (на місцевості) не встановлено, а наявна документація із землеустрою, через істотні порушення законодавства, допущені в процесі її підготовки, не дає можливості їх визначити експертним шляхом.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено, тому апеляційна скарга як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді