Справа № 310/1701/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2016 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок №86 по вул. Куйбишева в с. Успенівка Бердянського району Запорізької області.

18.09.2010 року його донька ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_1) Т.М. зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, а тому 28.04.2011 року він зареєстрував відповідача в своєму будинку, як члена своєї сімї.

Згодом, в 2013 році, його донька та ОСОБА_2 придбали житловий будинок №169 по вул. Мира в с. Успенівка, куди на початку 2013 року переїхали, забравши свої речі.

25.12.2014 року на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

Він не однократно звертався до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку, але останній весь час обіцяє це зробити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №86 по вул. Куйбишева в с. Успенівка Бердянського району Запорізької області.

ОСОБА_2, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, письмові заперечення на позов не подав.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що в 2013 році ОСОБА_2 забрав з будинку свої речі та переїхав до м. Бердянська.

На підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд розглядає справу в заочному порядку на підставі наявних у ній даних.

Заслухавши позивача, допитав свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок №86 по вул. Куйбишева в с. Успенівка Бердянського району Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 25.02.2011 року виконкомом Андріївської селищної ради Бердянського району, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Бердянське районне бюро технічної інвентаризації» №29570534 від 06.04.2011 року.

Згідно будинкової книги у вказаному вище житловому будинку з 28.04.2011 року зареєстрований ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до пояснень позивача, відповідач був зареєстрований в будинку як член сімї власника.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до довідок виконкому Андріївської селищної ради №б/н від 04.03.2016 року, №530 від 07.03.2016 року, акту обстеження житлового будинку від 04.03.2016 року, пояснень опитаних в судовому засіданні свідків, суд вважає доведеним, що відповідач з 2013 року не проживає в будинку, який належить позивачу.

Крім зазначеного, факт не проживання відповідача в будинку підтверджується й рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Так, при розгляді вказаної справи судом було встановлено, що сторони разом не проживають та не ведуть спільне господарство.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в будинку за місцем реєстрації відповідачем суду не подано.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖУ України підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-61, 212 215, 224- 228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №86 по вул. Куйбишева в с. Успенівка Бердянського району Запорізької області.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.І. Крамаренко