Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Ужгородського міського сектору ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та Ужгородського міського сектору ДМС України в Закарпатській області про примусове зняття з реєстрації. В позовній заяві зазначила, що 12.01.2002 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. Після укладення шлюбу відповідач зареєструвався в будинку її батьків по вул. Джамбула, 21 в м. Ужгород, де вони разом проживали. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.04.2014 р. шлюб між нею та відповідачем розірвано, після чого вони з відповідачем припинили спільно проживати, оскільки останній придбав собі інше житло і проживає окремо. На даний час відповідач зареєстрований в будинку її батьків та наявність реєстрації відповідача в будинку перешкоджає їй та її батькам повноцінно розпоряджатися даним будинком.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом в будинку № 21 по вул. Джамбула в м. Ужгороді, в якому останній не проживає з лютого 2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити з тих підстав, що позивачка ОСОБА_3 є неналежним позивачем, оскільки не має права вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, її права жодним чином не порушуються, так як власником будинку по вул. Джамбула 21 в м. Ужгород є батьки позивачки. Крім того, позивачкою не наведено жодного доказу на підтвердження того, що відповідач з лютого 2014 року не проживає за вказаною адресою.

Представник Ужгородського міського сектору ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився. Завідувач установи надіслав письмове клопотання відповідно до якого просить розглянути справу без їхньої участі.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_3 значиться зареєстрованою та проживає у житловому будинку, що розташований в м. Ужгород по вул. Джамбула, 21.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 квітня 2014 року між ними було розірвано.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується представником позивачки, що власником будинку за адресою: м. Ужгород, вул. Джамбула, 21, є батько позивачки ОСОБА_5

В будинку також значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_4, що стверджується письмовим повідомленням відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області від 09.11.2015 р. за № 4.7/15182.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачка на час предявлення позову, та на час розгляду справи не є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Ужгород по вул. Джамбула, 21.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користується жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки позивачка у суді не довела належними доказами те, що вона є власником житла за адресою: м. Ужгород по вул. Джамбула, 21, тому у неї відсутні правові підстави вимагати в судовому порядку визнати відповідача ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування житлом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Ужгородського міського сектору ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.