У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є. суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Харківської міської ради, третя особа - Одинадцята харківська державна нотаріальна контора у Харківській області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє від імені ОСОБА_6, на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року, в с т а н о в и л а: У червні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Постановою державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 21 березня 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на підставі положень ч. 3 ст. 1268, ст. 1270 ЦК України. Посилаючись на те, що вона є рідною сестрою померлої ОСОБА_8, та зазначаючи про поважність причин пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, просила суд задовольнити позов. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє від імені ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на все належне їй майно. Постановою державного нотаріуса Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори від 21 березня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 з посиланням на те, що позивачем не підтверджено прийняття спадщини в розумінні положень ч. 3 ст. 1268, ст. 1270 ЦК України, а також не підтверджено факт родинних відносин. В обгрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_8, а строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустила з поважних причин, оскільки на момент відкриття спадщини та протягом наступних шести місяців у зв'язку з проживанням у м. Києві разом з дітьми була позбавлена можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Так, факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. У справах щодо оформлення права на спадщину суди повинні витребувати відомості про смерть спадкодавця, щодо відкриття спадкової справи нотаріальною конторою, перевірити коло спадкоємців, які повинні були б бути заінтересованими особами у справі, наявність заповіту, право особи на обов'язкову частку. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Строки для прийняття спадщини встановлені законодавцем у ст. 1270 ЦК України. Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені законодавцем у ст. 1272 ЦК України. За правилами частини першої вказаної правової норми, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За загальними правилами судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. При цьому визнання судом причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними повинно здійснюватися з урахуванням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з відповіді Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори від 31 жовтня 2015 року № 67801-16, після померлої ОСОБА_8 заяв про прийняття або про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилася, заповіт не складався (а. с. 42). Встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту родинних відносин, а також врахувавши обізнаність позивача про день смерті ОСОБА_8, отримання свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, суди правильно вважали, що зазначені позивачем причини несвоєчасного прийняття спадщини (зайнятість дітьми та перебування у м. Києві) не підтверджують існування об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установлений законодавством строк, а тому дійшли обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано положення ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» щодо порядку видачі свідоцтва про смерть, не надано належної оцінки фотознімкам та іншим доказам на підтвердження факту родинних відносин, а також порушення ч. 4 ст. 74 ЦПК України не впливають на правильність висновків судів. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє від імені ОСОБА_6, відхилити. Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович О