Справа № 707/2-3566/2010
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Панька В. Ф.

з участю секретаря - Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року по справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1, Селянсько-фермерського господарства "Червона гора", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив позов до ОСОБА_1, Селянсько-фермерського господарства «Червона гора» та ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості по кредитному договорі в розмірі 1 972 915, 12 грн.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року провадження у даній справі щодо Селянсько-фермерського господарства «Червона гора» закрито.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить цю ухвалу скасувати, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позов пред'явлено до юридичної особи, а вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, не підлягають об'єднанню в одне провадження. При цьому, суд послався на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-745цс/15).

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України N 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-745цс15).

При цьому, ,відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Разом із тим, оскільки пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК), у разі пред'явлення позову до кожного з них окремо суди мають враховувати визначену ЦПК компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Зокрема, позов банку (іншої фінансової установи) до юридичної особи - поручителя із залученням фізичної особи - позичальника як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В даному випадку позов пред'явлено як до фізичних осіб - ОСОБА_1 (боржника) та ОСОБА_2 (поручителя), так і до юридичної особи - Селянсько-фермерського господарства «Червона-гора» (поручителя).

Даний спір про стягнення заборгованості по кредиту підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги до фізичної та юридичної особи взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд є неможливий. Договір поруки має додатковий характер і укладається саме для забезпечення виконання кредитного договору. Позов пред'явлено одночасно і до боржника і до поручителів, а не до кожного з них окремо, а тому підлягає розгляду за правилами цивільно-процесуального кодексу України.

Цих обставин місцевий суд не встановив, а в самій ухвалі не зазначив мотиви, з яких він виходив закриваючи провадження у справі.

Ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтею 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді