Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

судді Наумова С.В.

при секретарі Слакві -Марчук Н.В.

представника позивача Оверчук О.М.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и в:

Представник ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Зокрема, згідно поданої заяви про уточнення позовних вимог представник позивача просить стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 089 198,15 грн. з яких:

Сума заборгованості за кредитом - 967 356,23 грн.;

Сума заборгованості за відсотками - 121841,92 грн.;

Представник відповідача позов не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд вважає, що в позові необхідно відмовити повністю .

Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 1701/0808/76-016 за умовами якого позичальнику видані грошові кошти в сумі 67 400 доларів США на строк з 18 серпня 2008 року по 17 серпня 2038 року включно на умовах, передбачених в цьому договорі, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 1.3. кредитного договору визначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

ОСОБА_4 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання в результаті чого станом на 10.08.2015 року прострочена заборгованість складає 1 089 198,15 грн. (з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог).

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором,18 серпня 2008 року між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Відповідно до пункту 1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 1701/0808/76-016 від 18 серпня 2008 року, у сумі 67 400 доларів США, 00 центів, строком до 17 серпня 2038 року, з процентною ставкою 12,5 % річних за їх використання.

В пункті 2 договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Згідно пункту 4 договору поруки, у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах основного зобов'язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою банку протягом 10 календарних днів з моменту отримання поручителем надісланої банком письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань передбачених основним зобов'язанням, надісланою банком за адресою, визначеною у реквізитах поручителя в цьому договорі.

Позичальник ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, а тому представник позивача просив стягнути з поручителя заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 089 198,15 грн..

Згідно п.10 договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони керуючись умовами частини четвертоїст.559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання Позичальником або Поручителем своїх обов'язків передбачених Основним зобов'язанням.

Згідно ч.2ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно cт. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Судом встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ "Сведбанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Сведбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ "Сведбанк") від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до договірного визначення поняття "Права вимоги" це всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні; як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, окрім права продавця на договірне списання коштів з рахунків позичальників, відкритих у продавця, а також усі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги і захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором банк надав належним чином посвідчений витяг із акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року. У цьому акті зазначено про відступлення прав вимоги за кредитом ОСОБА_4 та його забезпечувальним зобов'язанням іпотекою, договір про що укладено з нею ж.

Щодо переходу прав вимоги за порукою ОСОБА_3, то жодних доказів ПАТ "Дельта Банк" не надав, а представник банку в судовому засіданні пояснити причини невиконання вимогу суду з цього приводу не змогла пояснити.

Згідно зі ст.ст. 512, 514, 516-517 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна боржника у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст.ст. 553-554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, встановлено, що за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Між тим, для застосування наведених норм матеріального права та правової позиці Верховного Суду України необхідною умовою є наявність зобов'язальних правовідносин між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк".

Однак, позивач не надав будь-яких доказів про складання акту приймання-передачі прав вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги щодо зобов'язань ОСОБА_3 за договором поруки, а в судовому засіданні їх не було здобуто.

Самі по собі письмові повідомлення банку, що містяться в матеріалах справи, щодо укладення 25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" і ПАТ "Дельта Банк" договору купівлю-продаж прав вимоги в будь-якому разі не свідчать про відступлення права вимоги ПАТ "Сведбанк" на користь ПАТ "Дельта Банк" за забезпечувальним договором, що укладений із ОСОБА_3, договором поруки від 18 серпня 2008 року №1701/0708/76-011-Р-1.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позивачем в порушення вимог ст. 11 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд оцінюючи докази в їх сукупності не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача та вимушений в задоволені позову відмовити.

Заперечення відповідача про наявність виконавчого напису від 14.01.2015 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. про звернення стягнення на іпотечне майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та недопущення одночасного звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на іпотечне майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Іл'юк Н.В. ВП № 48109397 повернуто без виконання виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на іпотечне майно на підставі п.9 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, не відбулось реального виконання виконавчого напису на погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, і сторони цього в судовому засіданні не заперечували. В такому разі, підстав для відмови в позові у зв'язку з наявністю виконавчого напису нотаріуса, враховуючи відсутність його реального виконання суд не вбачає.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За правовою позицією Конституційного Суду України «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

В постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі №6-934цс15 зроблено висновок, що вирішуючи питання щодо матеріалів і документів для ухвалення відповідного рішення, судам слід враховувати, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснення особам, які беруть учать у справі, їх прав і обов'язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у визначених процесуальним законодавством випадках.

Таким чином, з огляду на вище наведене, надавши всебічну, повну та об'єктивну оцінку зазначеним обставинам, наданим сторонами доказам та наведеним нормам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв»язку із звільненням позивача від сплати судового збору відповідно до п.22 ч.1 ст.22 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп. суд відносить за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,212,213,215,218 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в:

В позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє мамостійних вимог - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити повністю.

Судовий збір в сумі 3654 грн.00 коп. суд відносить за рахунок держави.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись та отримати копію рішення суду в Рівненському міському суді 23 вересня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Рівненський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Наумов