Провадження № 22-ц/779/884/2016
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представників апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог - КП «Єдиний розрахунковий центр», про зобов'язання усунути перешкоди та вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який був уточнений, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про зобов'язання усунути перешкоди та вчинити певні дії. В обгрунтування позову зазначав, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, самовільно, без згоди органів місцевого самоврядування та інших співвласників квартир багатоквартирного будинку встановили цегляну перегородку та двері у коридорі загального користування на другому поверсі третього під'їзду будинку АДРЕСА_1, чим порушили права позивача у користуванні сходовою кліткою. Просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачем сходовою кліткою загального користування, зобов'язати відповідачів за власний рахунок виконати демонтаж самовільно встановленої перегородки з дверима.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2016 року в задоволенні позову відмолено.

На вказане рішення позивач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, в рішенні зазначено, що перегородка з дверима була встановлена працівниками ЖЕО за заявою відповідачів, проте належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин під час судового розгляду не здобуто. Також суд зазначив, що "як вбачається з копії Експлікації (а.с.12), акту від 04.09.2015 року (а.с.123-124) на сходовій площадці на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 встановлена цегляна перегородка з дверима". Проте апелянт стверджує, що в інвентарній справі БТІ, витяг з якої долучено до матеріалів справи, зазначена перегородка не зафіксована і вказані обставини не підтверджуються, даний доказ судом надуманий.

Разом з тим апелянт стверджує, що належними та допустимими доказами, такими як: акт огляду житлового будинку №03-13/04-170 від 17.04.2014 року; відповідь Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.05.2014 року №1033/01-09/01; попередження КП "ЄРЦ" №01-03/40 від 25.04.2014 року; акт комісії від 04.09.2015 року; встановлюються такі факти: мешканці квартири НОМЕР_1 встановили двері, перегородивши частину загального коридору; балансоутримувачем направлено попередження власнику квартири НОМЕР_1 щодо усунення перешкод в користуванні приміщенням загального користування; власників квартири НОМЕР_1 попереджено щодо демонтажу самовільно встановлених конструкцій. Однак суд даних доказів до уваги не прийняв. Суд також не звернув увагу, що мешканцями вказаної квартири є відповідачі.

Крім того суд не звернув увагу і на те, що матеріалами справи встановлено відсутність доказів виконання чинних вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків щодо обов'язкового одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів на перепланування нежитлових приміщень у житлових будинках та нотаріальної згоди інших співвласників багатоквартирного будинку.

Апелянт зазначає, що суд не звернув увагу і на те, що під час судового розгляду встановлено, що самовільно збудована перегородка з дверима є незаконною зміною проектного рішення щодо протипожежного захисту, а саме: перекриває передбачене проектом природне освітлення шляхів евакуації, чим реально загрожує життю та здоров'ю людей при надзвичайних ситуаціях.

Також апелянт не погоджується з висновком суду про те, що надані ним докази є неналежними, оскільки не містять в собі даних влаштування відповідачами перегородки. Стверджує, що зробивши такий висновок, суд суперечить самому собі з огляду на те, що в описовій частині рішення зазначено, що в судовому засіданні представник відповідачів заявлені позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що перегородка з дверима була встановлена працівниками ЖЕО в 1990-х роках за заявою відповідачів з метою забезпечення схоронності квартири, а далі суд зазначив, що відповідно до акту огляду житлового будинку комісія встановила, що мешканці квартири НОМЕР_1 встановили двері, перегородивши частину загального коридору (а.с.9).

Апелянт зазначає, що сходова площадка знаходиться у спільній власності власників багатоквартирного будинку, вона призначена для користування всіма власниками квартир, проте перекрита перегородкою з дверима. Не було встановлено порядку користування сходовою площадкою, також власники не звертались за виділом нерухомого майна в натурі. За користування відповідачами даною нежитловою площею житлового будинку житлово-комунальні послуги сплачують усі мешканці будинку.

З наведених підстав апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засідання суду апеляційної інстанції представник КП «Єдиний розрахунковий центр» не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, викладених у ній.

Представник відповідачів заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представників, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо порушення його майнових чи інших прав відповідачами.

Такий висновок не відповідає обставинам справи та нормам законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2002 року (а.с.7). Квартира знаходиться на другому поверсі третього під'їзду будинку.

На тому ж поверсі знаходиться квартира НОМЕР_1, власниками якої є ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 30 грудня 1993 року Агенством по приватизації державного житлового фонду (а.с.8).

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі КП «ЄРЦ».

Відповідно до копії акту огляду житлового будинку 03-13/04-170 від 17.04.2014 року, складеного комісією КП «ЄРЦ» під час проведення комісією огляду жилого будинку по АДРЕСА_1, встановлено, що при огляді мешканці квартири НОМЕР_1 встановили двері, перегородивши частину загального коридору. Комісія рекомендувала попередити мешканців квартири НОМЕР_1 про демонтаж перегородки (а.с.9).

Згідно відповіді Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.05.2014 року № 1033/01-09/01 розглянуто звернення позивача з питання неправомірних дій мешканців квартири АДРЕСА_2. Балансоутримувачем направлено попередження власнику квартири НОМЕР_1 щодо усунення перешкод в користуванні приміщенням загального користування (а.с. 10).

Як вбачається із попередження КП «ЄРЦ» від 25.04.2014 року, власника квартири ОСОБА_8 повідомлено щодо демонтажу самовільно встановлених конструкцій (а.с.11).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, треті особи: КП «ЄРЦ», Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Колос», до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, встановлено, що згідно відповіді Департаменту містобудування та архітектури від 20.05.2014 року рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання дозволу для влаштування вищезазначеної перегородки не приймалось. Ця обставина в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Крім того зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 Цим рішенням також встановлено, що відповідачем вказано тільки ОСОБА_8, яка у 1993 році на час приватизації житла була неповнолітньою. Інші співвласники до участі у справі не притягнуті.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд неправильно послався на зазначене рішення апеляційного суду як на підставу для відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 у даній справі, оскільки у зазначеному рішенні апеляційний суд однією із підстав зазначив незалучення усіх співвласників квартири НОМЕР_1, без участі яких неможливо зробити висновок про дійсні права і обов'язки сторін щодо предмета спору.

Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено, що перед квартирою НОМЕР_1, власниками якої є відповідачі, встановлено перегородку з дверима, якою вони користуються. Тому саме відповідачі, як власники, несуть усю відповідальність за наслідки, пов'язані з існуванням цієї перегородки.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Положенням ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2016 року №45, передбачено, що мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний не допускати виконання робіт та інших дій, що порушують умови проживання громадян.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року у справі №1-2/2004 4-рп/2004 про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що право позивача на користування сходовою кліткою, яка перебуває у спільній власності громадян будинку, було порушено відповідачами, оскільки перед їхньою квартирою, без дозволу відповідних державних органів та без отримання згоди співвласників будинку, всупереч вищезазначеним нормам законодавства встановлено перегородку з дверима, що перешкоджає позивачу, як власнику сусідньої квартири, користуватись частиною сходової клітки, яка знаходиться за перегородкою.

За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення шляхом зобов'язання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 демонтувати самовільно встановлену перегородку з дверима, що знаходиться біля квартири НОМЕР_1 на сходовій площадці другого поверху третього під'їзду будинку АДРЕСА_1.

Вищезазначене залишились поза увагою суду першої інстанції, який порушив норми процесуального та матеріального права, тому рішення суду відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 511 грн. 56 коп. з кожного витрат з оплати судового збору.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог - КП «Єдиний розрахунковий центр», про зобов'язання усунути перешкоди та вчинити певні дії, задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 демонтувати самовільно встановлену перегородку з дверима, що знаходиться біля квартири НОМЕР_1 на сходовій площадці другого поверху третього під'їзду будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 по 511 грн. 56 коп. з кожного витрат з оплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський