Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2016 Справа №607/2722/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря Грабської Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року, стягнення суми адміністративного платежу та грошового відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (надалі - ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО») про визнання недійсним договору фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року, стягнення суми адміністративного платежу та грошового відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 січня 2016 року в мережі «Інтернет» вона знайшла оголошення про те, що можна дуже дешево придбати новий автомобіль. Передзвонивши на вказаний номер її дійсно переконали в тому, що за 7000,00 дол. США (186000,00 грн.) позивач зможе на протязі семи днів купити новий автомобіль «Chevrolet Cruse» 2014 року випуску. Така пропозиція була дійсна тільки протягом одного дня, оскільки це останній автомобіль який залишився на складі, а сама акція закінчується. 22 січня 2016 року ОСОБА_1 поїхала в м. Івано-Франківськ, о 9.00 год. вона вже була біля приміщення, як виявилося лізингової компанії «ВАШ АВТО», однак двері приміщення на той момент ще були зачинені. Вона знову зателефонувала на вказаний номер і їй повідомили про те, що невдовзі прийде працівник і все швиденько оформить. О 9.10 год. прийшла працівниця ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» та пояснила позивачу, що на протязі семи днів вона зможе отримати свій новий автомобіль «Chevrolet Cruse», однак треба поспішити оформити договір, щоб хтось швидше в базі не поставив відмітку про те, що автомобіль вже проданий. ОСОБА_1 не заперечувала, але уважно прочитала тільки свою заяву, в якій було вказано, що вона просить здійснити-поставку автомобіля «Chevrolet Cruse», комплектації LS, чорного кольору, 2014 року випуску, згідно п.3.4.1 договору №002903 за 186000,00 грн. з урахуванням сплаченого завдатку у розмірі 35000,00 грн. Решту суми - 151000,00 грн. зобов'язується виплатити готівкою в іноземній валюті (долар) по курсу, встановленому на 22 січня 2016 року - по факту отримання та огляду техніки, термін поставки - до 29 січня 2016 року включно. У разі виявлення технічних несправностей або невідповідностей, згідно наданих позивачу технічних характеристик, остання погоджується надати реквізити банківського рахунку для повернення завдатку. ОСОБА_1 уважно прочитала свою заяву та поставила свій підпис на ній, бланк договору та додатки №1 і №2 працівниця відповідача надала для підпису вже заповненими. Договір позивач підписала не читаючи, однак коли підписувала додаток №1 то побачила суму прописом 350000,00 грн. та запитала представника ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» про різницю в сумах на що отримала відповідь, що якщо вона хоче такий «дешевий» автомобіль, то повинна підписати вказаний додаток, оскільки це все робиться для того, щоб не сплачувати податків. В подальшому ОСОБА_1 отримала платіжний документ та 22 січня 2016 року о 9.40 год. здійснила оплату свого авансу в сумі 35000,00 грн. 28 січня 2016 року позивач зателефонувала до ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» та запитала коли їй приїжджати за автомобілем, однак отримала відповідь про те, що її авто не пройшло передпродажної перевірки, але вона може замовити інше, проте без будь-якої акційної ціни, або відмовитись від автомобіля і розірвати договір. Саме тоді позивач зрозуміла, що її обманули. 30 січня 2016 року ОСОБА_1 повторно приїхала в м. Івано-Франківськ, однак нічого нового не зясувала, а тому одразу ж відправила відповідачу заяву про розірвання договору та повернення суми авансового платежу. 05 березня 2016 року позивач отримала відповідь, в якій ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» повідомило їй про те, що сума в розмірі 35000,00 грн. зарахована як адміністративний платіж і відповідно до договору не повертається, а сам договір фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року вважається розірваним.

ОСОБА_1 вважає договір фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року таким, що був укладений внаслідок обману на вкрай несправедливих умовах, які суперечать принципу добросовісності і призводять до дисбалансу прав та обовязків споживача. Окрім того позивач звертає увагу на те, що договір лізингу транспортного засобу з участю фізичної особи має посвідчується нотаріально, а так як договір фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року нотаріально не посвідчений, він є нікчемним, що є підставою для застосування до виниклих між сторонами правовідносин наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача в її користь 35000,00 грн.

Вищенаведені дії відповідача призвели до того, що ОСОБА_1 втратила спокій, вона постійно перебуває у схвильованому стані, через що зазнає значних моральних страждань. Також позивач була змушена звернутися за правовою допомогою до адвоката з метою отримання консультації та написання позовної заяви в суд. За вказаних вище обставин ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року з додатками та стягнути з відповідача в користь позивача адміністративний платіж в сумі 35000,00 грн., а також 2000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено,що 22 січня 2016 року між TOB «ЛК «ВАШ АВТО» (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №002903 з додатками, згідно якого предметом Лізингу є транспортний засіб «Chevrolet Cruse». Відповідно до умов Договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу («Chevrolet Cruse», зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на умовах, передбачених Договором.

На сторінці 1 Договору зазначено, що адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

Згідно п.12.1 Договору, Лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Згідно заяви від 22 січня 2016 року, адресованої ОСОБА_1 адміністрації TOB «ЛК «ВАШ АВТО», позивач просить здійснити поставку автомобіля «Chevrolet Cruse», комплектації LS, чорного кольору 2014 року випуску, за акційною ціною компанії, згідно п.3.4.1. договору №002903 186000,00 грн. з урахуванням сплаченого завдатку у розмірі 35000,00 грн., решту суми 151000,00 грн. зобовязується виплатити готівкою в іноземній валюті (долар) по курсу встановленому на 22 січня 2016 року по факту отримання та огляду техніки. Термін поставки - до 29 січня 2016 року включно.

Як вбачається із квитанції від 22 січня 2016 року, позивач оплатила на рахунок відповідача адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2015 року в сумі 35000,00 грн.

30 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» із заявою, в якій просила розірвати договір №002903 від 22 січня 2016 року, у звязку з тим, що їй не доставлено автомобіль «Chevrolet Cruse» та повернути 35000,00 грн.

Згідно відповіді ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» №1662 від 15 лютого 2016 року, адресованої ОСОБА_1, грошові кошти в розмірі 35000,00 грн. були сплачені нею на підставі умов договору №002903 від 22 січня 2016 року та зараховані як адміністративний платіж, який у випадку дострокового розірвання договору поверненню не підлягає. Також позивачу повідомлено про те, що на підставі поданої нею заяви договір фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року вважається розірваним з 03 лютого 2016 року.

Оскільки ч.1 ст.202 ЦК України вказує на те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а ч.1 ст.626 ЦК України на те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, то договір фінансового лізингу №002903 з додатками від 22 січня 2016 року є правочином.

Відповідно до частин першої, другої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Такому змісту відповідають положення ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст.807 ЦК України передбачає, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України).

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З договору фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року слідує, що Лізингоодержувачем є фізична особа позивач ОСОБА_1 і що даний договір нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

В силу ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У разі нікчемності правочину, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Виходячи з встановлених обставин та вказаних правових норм, договір фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року є нікчемним. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, що викладена в постанові від 16 грудня 2015 року.

Недійсним може бути визнаний судом правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, відповідно до норми ч.3 ст.215 ЦК України.

Отже, у даному випадку, відсутні підстави для визнання недійсним договору фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року з додатками, який укладено між TOB «ЛК «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін, тобто ч.4 ст.216 ЦК України говорить про необхідність пред`явлення вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У п`ятому абзаці п.5 вказаної Постанови, розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Проаналізувавши вищенаведене, зваживши на те, що в змісті позовної заяви позивач покликається на нікчемність правочину, з підстав недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, суд приходить до переконання про підставність заявлених позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» в користь позивача 35000,00 грн., які внесені ОСОБА_1 в якості адміністративного платежу, згідно договору фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року.

Оскільки оскаржуваний договір з додатками є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, то відсутня необхідність встановлювати обставини щодо обману позивача відповідачем при укладенні договору фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року, а також обставини щодо несправедливості умов цього договору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, лише у випадку, коли це встановлено законом або договором. Тому, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню з урахуванням положень, встановлених ст.23 ЦК України та роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (з відповідними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Якщо ж умовами договору не визначено моральну (немайнову) шкоду, як один із видів відповідальності, вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. При цьому ст.611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст.16 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки спеціальна норма (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України) не може відсилати до загальної норми (п.9 ч.1 ст. 16 ЦК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Однак позивач не навела належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначила докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказала з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача в користь позивача 3000,00 грн. витрат на правову допомогу суд виходить з того, що витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., які понесла ОСОБА_1, що підтверджено квитанцією №б/н до угоди від 03 березня 2016 року, підлягають стягненню в повному обсязі з ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО». При цьому судом враховано положення пунктів 46, 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015).

В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» в користь держави слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 60, 169, 209, 213-215, 217, 218, 223-226, 232, 233 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимог ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, ) на користь ОСОБА_1 (м. Тернопіль, вул. С. Бандери, 92/157) 35000,00 грн. внесених в якості адміністративного платежу, згідно договору фінансового лізингу №002903 від 22 січня 2016 року та 3000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, ) в користь держави 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. судового збору.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий Дзюбич В.Л.