РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6926/16-ц

пр. № 2/759/3601/16

08 вересня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарі Самчик І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення матеріальних витрат в сумі 18663 грн. 50 коп., моральної шкоди в сумі 50000 грн., посилаючись на те, що 06.03.2013 р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в м. Києві з участю водія тролейбуса «ЛАЗ Е 301» по маршруту №5 ОСОБА_2 відбулось її випадання через відкриті двері салону з подальшим наїздом на неї задніми колесами даного тролейбусу, їй були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 р. за обвинуваченням відносно ОСОБА_2 за ст. 286 ч.2 КК України останнього було визнано винним у вчиненні даного злочину. Судом в рамках розгляду кримінальної справи було частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 і стягнуто з КП «Київпастранс», який є власником тролейбуса, і водій якого перебував у трудових відносинах з даним підприємством, матеріальну шкоду в розмірі 33602 грн. 42 коп., моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Внаслідок цього ДТП їй спричинено тяжкі тілесні ушкодження, вона втратила кінцівку ноги та стала калікою назавжди, розвинулись хвороби у вигляді діабету та ниркової недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу, гіпертонії, на які вона раніше не хворіла, в зв'язку з чим потребує постійного контролю, догляду та лікування. Після винесення вироку вона продовжує нести витрати на купівлю необхідних лікарських препаратів для лікування. Відповідач тривалий час не виконував судове рішення, через що вона страждала, змушена була звертатися до державних органів зі скаргами і таке ставлення відповідача до неї дуже її пригнічує, чим відповідачем заподіяна їй моральна шкода, яку оцінює у 50000 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.

Представники відповідача позов не визнали, вважаючи його безпідставним, мотивуючи тим, що позивачем у порушення вимог закону, що регулює спірні правовідносини, до позовної заяви не було надано доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди та підтвердження її розміру. Що стосується матеріальної шкоди, то чеки за період з березня 2013 р. по листопад 2013 р. були предметом розгляду судом у кримінальні справі, тобто, вже були доказами у справі при визначенні розміру матеріальної шкоди. Чеки за період з березня 2014 р. по квітень 2016 р. стосуються придбання медичних препаратів, не пов'язаних з лікуванням здоров'я, ушкодженого внаслідок ДТП, а інших хвороб, і не має ніяких доказів, що свідчили б про призначення лікарем до приймання таких медичних препаратів в тій кількості та в тих дозах, що вказані у наданих чеках. Також серед покупок, що вказані у чеках, вказані продукти, товари, препарати, необхідність застосування яких не доведена позивачем. Позивачем не доведений причинно-наслідковий зв'язок між хворобами, на які є посилання у позові, та дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 06.03.2013 р. Вироком суду вже стягнуто з підприємства на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн. і повторне стягнення моральної шкоди не передбачене законом. За обставин, що виникли в правовідносинах між сторонами по справі, є зловживання позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, належним чином про час, місце слухання справи повідомлялась, тому суд, враховуючи думку представників сторін, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши кримінальну справу, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2014 р. було визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, й відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_2 був звільнений від відбуття покарання з випробуванням, строком на 2 роки та на підставі ст. 76 КК України з покладенням певних обов'язків. Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_2 було заподіяно шкоду здоров'ю ОСОБА_1 та стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 по її цивільному позову матеріальну шкоду в розмірі 33602 грн. 42 коп., моральну шкоду в розмірі 100000 грн., в решті позовних вимог було відмовлено. Вирок суду після оскарження його в апеляційному та касаційному порядку набув законної сили (а.с.7-16).

Згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, як потерпілій по кримінальній справі, було заподіяно матеріальну та моральну шкоду діями водія тролейбуса ОСОБА_2, який перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, який вчинив злочин, внаслідок чого ОСОБА_1 згідно з висновком судово-медичної експертизи №782/Е від 23 травня 2013 року було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження (за критерієм стійкої втрати загальної працездатності) (т.2 а.с.103-108 оглянутої кримінальної справи).

Суд, розглядаючи кримінальну справу, при вирішенні питання про стягнення на користь позивача по справі матеріальної та моральної шкоди, врахував тривалий час лікування потерпілої в стаціонарних умовах, витрати на придбання ліків, перенесення оперативного втручання та фізичний біль внаслідок отримання тілесних ушкоджень, порушення її звичного образу життя, пов'язаний з тривалим відновленням здоров'я. Це вбачається з досліджених матеріалів даної цивільної справи і оглянутого судом кримінального провадження (ун. №759/12458/13-к, пр. №1-кп/759/21/14) за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України).

Отже, питання по стягненню матеріальної та моральної шкоди вже було вирішено вироком суду, з врахуванням поданого цивільного позову та досліджених доказів у його підтвердження при розгляді кримінальної справи, вироком суду, одноразово, і повторно стягувати матеріальну та моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 внаслідок вчинення злочину, не має законних підстав.

Позивач не обґрунтовує відшкодування заподіяної їй шкоди відповідно до Параграфу 2. Цивільного кодексу України «Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю», і не просить відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

При цьому, не представлено висновків лікарів, медико-лікарських комісій у необхідності ОСОБА_1 додаткових витрат у вигляді посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Також суд враховує, що не прослідковується той факт, що вказані в чеках медичні препарати, пов'язані з лікуванням здоров'я, ушкодженого внаслідок ДТП, не має ніяких доказів, що свідчили б про призначення лікарем до приймання таких медичних препаратів в тій кількості та в тих дозах, що вказані у наданих позивачем та його представником чеках (а.с.22-32).

Позивачем та її представником залишився не доведеним і причинно-наслідковий зв'язок між хворобами, на які є посилання у позові, та дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 06.03.2013 р.

Крім того, не погоджуючись з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Моральна шкода має визначатись відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України.

Як випливає із ч.1 ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування наявності моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснено у п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Так, позивач підставами для відшкодування моральної шкоди визначила: тривалість вирішення питання відшкодування шкоди в судовому порядку, доводити винність відповідача, звертатися до відповідача з проханням виконати вирок суду, дії відповідача по затриманню виконання вироку суду, страждання, звернення знову до державних органів зі скаргами і таке ставлення до неї відповідача її дуже пригнічує. Однак, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння внаслідок таких дій та бездіяльності моральної шкоди.

Інші підстави заподіяння моральної шкоди, вказані у позовній заяві, вже були предметом розгляду кримінальної справи, та враховані судом під винесення вироку про задоволення цивільного позову.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З боку позивача не надані на дослідження та огляду суду медичні карти, щоб з'ясувати перебіг її захворювань, лікування травм для правильного вирішення спірних питань по предмету спору. Представники сторін не настоювали на проведенні та оплаті відповідної судово-медичної експертизи щодо визначення стану здоров'я позивача на даний період часу, пов'язаного з отриманням нею тілесних ушкоджень внаслідок ДТП 06.03.2013 р. Копії виписок з історії хвороб та медичної картки ОСОБА_1, що надані в ході розгляду справи представником позивача, стосуються дат за 2013 р., тобто до винесення вироку суду 20.02.2014 р., що вже враховувалось при розгляді кримінальної справи, винесенні вироку та вирішенні питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 17-20, 58-64).

Тому, суд виходить при вирішенні спору по суті з доказів, що є в матеріалах цивільної і кримінальної справ, та наданих сторонами, їх представниками.

Витрати по справі, понесені судом, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач по закону була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, і її позов не задовольняється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.56, 128 КПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст.3, 10, 14, 58, 60, 61, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Київпастранс", третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Витрати по справі, понесені судом, компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особа, яка брала участь у розгляді справи, але була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя