Дата документу 05.12.2016 Справа № 554/6008/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я Справа № 554/6008/16-ц

Іменем України

(заочне) Провадження № 2/554/2697/2016

05 грудня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави, у складі судді Шевської О.І., при секретарі Козаренко М.А. розглянувши у приміщенні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове виселення з квартири, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира №8 в будинку №37, розташованому по вулиці Ветеринарній в м. Полтава. З усного дозволу позивача в квартиру заселилися її син ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 На протязі останніх років син та невістка жорстоко поводилися з позивачкою, своїм відношенням та поведінкою довели позивача до серцевого нападу та завдавали їй тілесних ушкоджень, які призвели до госпіталізації її з тілесними пошкодженнями середнього ступеня тяжкості. На даний час відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування слідчим відділом Полтавського відділу поліції. Позивачка після виписки з лікарні у власному помешканні не проживає, так як боїться за своє життя та здоров»я. Вона неодноразово наполягала на тому, щоб відповідачі залишили її помешкання, але останні не погоджуються на це.

В судове засідання позивачка не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, були повідомлені про дату та місце розгляду справи, заяву про причину неявки суду не повідомили, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло серія та номер: бн, виданий 04.03.1998 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 3-137, виданий 17.03.2016 року позивач є власником квартири №8 в будинку №37, розташованому по вулиці Ветеринарна у м. Полтава.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

За правилами частин першої, другої та четвертої статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, вирішення питання про виселення є категорією житлового законодавства і залежить від вирішення питання про право користування членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) займаним жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Згідно рішення Верховного Суду України від 28 травня 2008 року у справі № 6-20552св07 відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Зазначені правові висновки Верховного Суду України відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, створюють позивачці неможливі умови для проживання. У звязку з зазначеним вона неодноразово була змушена звертатися до органів поліції.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт систематичного порушення відповідачами правил співжиття, який робить неможливим для позивачки проживання з ними в одній квартирі, а тому позов є підставним і його слід задовольнити.

Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до статті 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 116, ч.4 ст. 156, 157 ЖК України, керуючись ст.ст.15, 30, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и л а:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусове виселення з квартири - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Виселити ОСОБА_3 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Копію даного рішення направити ОСОБА_2, ОСОБА_3 не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 10 днів із дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів із дня його проголошення, або протягом 10 днів із дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя О.І. Шевська