Справа № 346/5700/15-ц
Провадження № 22-ц/779/852/2016
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника ПАТ "Дельта Банк" Безрукого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, Відділ державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що 21.08.2008 року між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0805/0808/71-016, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в сумі 37 тисяч доларів США під 12,5 % річних на купівлю квартири під заставу нерухомості.

25.02.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, передано права вимоги за кредитним та забезпечувальним договором.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх кредитних зобов'язань за нею виникла заборгованість, а тому видано виконавчий напис, на підставі якого проводилась процедура опису та арешту майна.

Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням чинного законодавства (Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат"), оскільки нотаріус належним чином не перевірив подані банком на обгрунтування стягнення документи, зазначені у п.1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Документи, що подані приватному нотаріусу, не відповідають вимогам пункту 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме:

- пп. "в", який вимагає подання копії письмової вимоги із відміткою стягувача про непогашення заборгованості, проте такої відмітки немає;

- пп. "г", який передбачає подання опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, проте в нотаріуса є лише реєстр поштових підправлень;

- пп. "д", відповідно до якого стягувач повинен подати нотаріусу довідку фінансової установи про ненадходження платежу, проте такого документа взагалі немає.

Позивач зазначав, що оскільки на момент вчинення виконавчого напису у нотаріуса не було доказів, які б свідчили про безспірність заборгованості боржника, та виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства, то його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом не враховано вимоги чинного законодавства, не враховано права та інтереси позивача. Зокрема, зазначає, що суд не звернув уваги на те, що документи, які подані приватному нотаріусу, не відповідають вимогам пункту 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Стверджує, що суд прийняв до уваги тільки доводи відповідача та третіх осіб, однак відкинув доводи позивача та докази щодо відсутності у нотаріуса доказів, які б свідчили про безспірність заборгованості боржника та те, що ОСОБА_4 дізналась про наявність напису лише з листа ВДВС.

Також зазначає, що відповідачем не було доведено, що листи з копіями досудових вимог було отримано позивачкою.

З наведених підстав представник апелянта просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник ПАТ "Дельта Банк" Безрукий О.В. вимог апеляційної скарги не визнав, просив скаргу відхилити, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представників, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 21.08.2008 року між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0805/0808/71-016, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в сумі 37 тисяч доларів США під 12,5 % річних на купівлю квартири під заставу нерухомості.

25.02.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, передано права вимоги за кредитним та забезпечувальним договором.

26 листопада 2014 року ОСОБА_4 надіслано досудову вимогу з зазначенням суми наявної простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 2373,1 доларів США, яку необхідно було сплатити. Враховуючи, що ОСОБА_4 проігноровано вимогу, банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

15 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, яке на підставі іпотечного договору від 28.08.2008 року є забезпеченням виконання зобов'язань ОСОБА_4 згідно кредитного договору №0805/0808/71-016 від 21 серпня 2008 року, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у розмірі 482 432,83 грн., в тому числі: сума заборгованості за кредитом - 29771,83 долари США, що згідно курсу НБУ становить 450 926,13 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2080,19 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 31 506,70 грн.

26.11.2015 року ОСОБА_4 надіслано лист № 03-27/1227 Відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, згідно з яким їй надіслано копію акту опису та арешту майна від 26.11.2015 року по виконавчому провадженні № 47553190.

Процедура опису та арешту майна проводилась державним виконавцем на підставі виконавчого напису № 905017, виданого 15.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" кредитної заборгованості в сумі 484932,83 грн. 09.12.2015 року ОСОБА_4 отримала копію виконавчого напису.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що оспорюваний позивачем виконавчий напис відповідає вимогам Закону України "Про нотаріат", вчинений з дотриманням документів, які перераховані в Постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що дає суду підстави вважати позовні вимоги позивача необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Такий висновок відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік), а також Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція).

Пунктом 283 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 1-1 Переліку (іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання), який був чинний на момент вчинення виконавчого напису, було передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

У позові позивач посилався на те, що документи, подані приватному нотаріусу, не відповідають вимогам пункту 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме: пп. "в", який вимагає подання копії письмової вимоги із відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте такої відмітки немає. Пп. "г", який передбачає подання опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання. Проте в нотаріуса є лише реєстр поштових підправлень. Пп. "д", відповідно до якого стягувач повинен подати нотаріусу довідку фінансової установи про ненадходження платежу. Проте такого документа взагалі немає.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи позивача не заслуговують на увагу.

Так, що стосується відсутності відмітки стягувача про непогашення заборгованості, то хоча формально такої відмітки немає, проте сам факт непогашення заборгованості підтверджується досудовою вимогою, надісланою боржнику, та розрахунком заборгованості (а.с.88, 89). З цих же підстав не заслуговують на увагу посилання позивача на відсутність довідки фінансової установи про ненадходження платежу. Що стосується відсутності опису вкладення, що підтверджує надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, то це також не може бути підставою для задоволення позову, оскільки факт надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання підтверджується копією реєстру поштових відправлень від 01.12.2014 року на ім'я ОСОБА_4 (а.с.91).

Суд правильно не взяв уваги доводи позивача про те, що не є безспірними підстави для вчинення виконавчого напису, оскільки відповідачем була надана заява нотаріусу про вчинення виконавчого напису та додані необхідні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розрахунок.

Також суд вірно вважав, що не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, те, що позивач дізналася про наявність напису лише з листа Відділу державної виконавчої служби від 26.11.2015 року, оскільки згідно копії реєстру поштових відправлень від 01.12.2014 року ОСОБА_4 надіслано два рекомендованих листа з копіями досудових вимог, а тому її можна вважати такою, що належним чином повідомлено про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки виконавчий напис вчинено із додержанням вимог законодавства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський