Провадження № 2/522/481/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та просить стягнути з Прокуратури Одеської області на її користь матеріальну шкоду у розмірі 240, 30 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн., шляхом безспірного списання вказаних коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з рахунків Прокуратури Одеської області.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 18 листопада 2014 року вона звернулась до Прокуратури Одеської області з заявами №7935 та №7936 про внесення даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно неї працівниками ГУ МВС України кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 127, 364, 367, 371, 396 КК України. Однак, вказані заяви не були розглянуті відповідачем у встановлені строки, що стало приводом для звернення до суду зі скаргою на бездіяльність службових осіб Прокуратури Одеської області. В подальшому, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року було зобовязано уповноважену службову особу Прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заявах від 18 листопада 2014 року.

Також ОСОБА_1 зазначає, що у звязку з вищевказаним, вона понесла матеріальні витрати у розмірі 240, 30 грн., що повязані з проїздом з м. Березівка до м. Одеси для прийняття участі у судових засіданнях. Тому, просила стягнути на її користь з відповідача вищевказані витрати.

Крім того, позивачка вказує, що незаконною бездіяльністю відповідача їй завдана моральна шкода, яка виражається у стражданнях, які вона понесла у звязку з невчасним внесенням даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно неї кримінальних правопорушень, а також у звязку з тривалою участю в судових засіданнях, на що витрачала свій особистий час, призначений для відпочинку, роботи чи виховання доньки, що значно порушило її життєво важливі звязки.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві, а також уточнила позовні вимоги в частині стягнення транспортних витрат, та просила стягнути на її користь з відповідача вищевказані витрати у загальному розмірі 227, 84 грн.

Представник Прокуратури Одеської області у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та вказала, що позивачкою до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоровя, а також не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження шкоди та того, з яких саме міркувань виходила позивачка визначаючи розмір моральної шкоди. Також представник зазначила, що Прокуратурою Одеської області на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості до ЄРДР за №000794 від 23 листопада 2015 року, та за результатами проведеного досудового розслідування 22 грудня 2015 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 18 листопада 2014 року звернулась до Прокуратури Одеської області з заявами №7935 та №7936 про внесення даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно неї працівниками ГУ МВС України кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 127, 364, 367, 371, 396 КК України. У звязку з тим, що вказані заяви не були розглянуті відповідачем, позивачка звернулась до суду з відповідною скаргою на бездіяльність службових осіб Прокуратури Одеської області.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року було зобовязано уповноважену службову особу Прокуратури Одеської області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заявах ОСОБА_1 від 18 листопада 2014 року.

На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року Прокуратурою Одеської області за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості до ЄРДР за №000794 від 23 листопада 2015 року. За результатами проведеного досудового розслідування 22 грудня 2015 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачкою до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров'я, а також не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження шкоди та того, з яких саме міркувань виходила позивачка визначаючи спірну суму завданої, за її твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн.

Судом при винесенні рішення також враховано, що неприйняття своєчасно прокуратурою процесуального рішення не свідчить про завдання особі моральної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Щодо вимоги позивачки про відшкодування майнової шкоди, оскільки така шкода є транспортними витратами, які були сплачені позивачкою у звязку з проїздом з м. Березівка до м. Одеси для прийняття участі у судових засіданнях, то згідно ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників несуть сторони, через що вказана вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Крім того, зазначені витрати не відносяться до витрат, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України.

В п. 2 Постанові Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватись як збитки.

Органи прокуратури в своїй діяльності керуються, в тому числі, положеннями Закону України «Про звернення громадян».

Згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, у звязку з необґрунтованим зволіканням розгляду звернення.

Також судом встановлено, що другим слідчим відділом Прокуратури Одеської області були розглянуті звернення ОСОБА_1 за №7935 та №7936, які надійшли до прокуратури 18 листопада 2014 року, і про результати розгляду позивачці 17 грудня 2014 року за №(16)17/1/2-3097вих-14 та 15 грудня 2014 року за № (16)17/1/2-3066вих-14 надані відповідні письмові відповіді, що підтверджується витягами з електронного журналу документообігу Прокуратури Одеської області, тобто в місячний строк, що не суперечить ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Тому, твердження ОСОБА_1 про ненадання відповіді на її звернення від 18 листопада 2014 року за №7935 та №7936 не відповідають дійсності, оскільки вказані заяви було своєчасно розглянуто працівниками Прокуратури Одеської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 2 Постанові Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 1167, 1174 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена