АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року скасувати.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права в частині, що стосується визначення підсудності позову. Посилався на те, що даний позов повинен пред'являтися до суду за правилом ст. 109 ЦПК України, а саме: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача. Вказав, що з 2011 року його зареєстрованим місцем проживання є місто Вишгород, Київської області, про що достовірно відомо позивачу. В поданій ОСОБА_4 позовній заяві відсутнє посилання на те, що даний позов пред'являється за правилом ст. 110 ЦПК України - за вибором позивача, до суду за її зареєстрованим місцем проживання, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відкриття провадження у справі.

В судове засідання сторони не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 вересня 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року було відкрито провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна заява підсудна Деснянському районному суду м.Києва.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 107 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

З сукупного аналізу вищенаведених положень варто зробити висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

Стаття 110 ЦПК України визначає, що позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позов ОСОБА_4 пред'явлений до ОСОБА_3 з приводу стягнення аліментів, тобто, при вирішенні питання щодо підсудності даного спору можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 110 ЦПК України.

Згідно зазначених в позовній заяві відомостей та відмітки в паспорті позивача, зареєстрованою адресою місця проживання ОСОБА_4 є: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Деснянського району м. Києва.

Інших відомостей щодо адреси реєстрації місця проживання ОСОБА_4 матеріали справи не містять, а в апеляційній скарзі не зазначено.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відкрив провадження у справі з дотриманням правил підсудності.

Доводи апеляційної скарги про те, що в позовній заяві відсутнє посилання на ст. 110 ЦПК України та не зазначено обґрунтування причин звернення з цим позовом саме до Деснянського районного суду м. Києва, що свідчить про те, що ОСОБА_4 не скористалася своїм правом обирати підсудність спору, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як позивачем на підтвердження свого місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 яка знаходиться в Деснянському районі м.Києва, надано копію паспорта, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів за зареєстрованим місцем проживання позивача передбачено ч.1 ст. 110 ЦПК України, а апелянтом не надано жодного доказу на спростування вказаних обставин.

Не ґрунтуються на положеннях закону доводи апеляційної скарги про те, що позов повинен пред'являтися до суду за загальними правилами підсудності, що встановлені ст. 109 ЦПК України, тобто, за зареєстрованим місцем проживання відповідача, так як предметом спору у даній справі є стягнення аліментів, а тому позивач має закріплене законодавством право звернутися, на свій вибір, як до суду за зареєстрованим місцем проживання або за зареєстрованим місцем перебування відповідача, так і до суду за місцем свого зареєстрованого місця перебування, що і було зроблено ОСОБА_4.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції не було допущено порушень правил визначення підсудності справи, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року відповідає дійсним обставинам справи та вимогам процесуального законодавства, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: