АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6698/16 Справа № 187/849/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Соловйов І. М. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Кочкової Н.О.,

Суддів: Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

за участю секретаря - Григор'євої В.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, Відділ державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції в Дніпропетровській області про переведення прав і обов'язків співвласника-боржника, визнання права власності, зменшення суми боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилався на те, що рішенням Царичанського районного суду від 19 червня 2009 року з ОСОБА_3 на його користь стягнуто борг в сумі 40000 грн. та 650 грн. судових витрат. 18 грудня 2009 року видано судовий наказ про стягнення боргу на його користь (солідарно) в сумі 60 330 грн. з Відповідача. Крім того, рішенням Царичанського районного суду від 10 вересня 2012 року стягнуто з відповідача на його користь борг в сумі 28 288 грн. у відповідності з приписами ст. 625 ЦК України. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і стягнуто з останньої на його користь 48 431.72 грн. та судові витрати 386.95 грн. Вищезазначені рішення і судовий наказ набрали законної сили і знаходяться на виконанні у Відділі ДВС Царичанського РУЮ. В зв`язку з тим, що сума боргу значна, а у боржниці відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості, ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2010 року встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 являється спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та що відповідач має частку в зазначеному домоволодінні в розмірі ? частини домоволодіння. Сума боргу за зведеним виконавчим провадженням № 42195403 у ОСОБА_3 перед позивачем на даний час становить 169 513.97 грн. Оскільки згідно висновку № 5448-5449-15 судової будівельно-технічної експертизи виділити вищезазначений будинок в натурі у відповідності до часток кожного із співвласника у спільній частковій власності в розмірі по ? частині домоволодіння в дві окремі ізольовані квартири не можливо без відступів від вимог ДБН, Позивач просив перевести на нього права і обов`язки співвласника-боржника ОСОБА_3 на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на ? вищезазначеного житлового будинку; зменшити суму боргу ОСОБА_3 за зведеним виконавчим провадженням № 42195403 на його користь до 25 483, 97 грн.; вирішити питання судових витрат (том 1 а.с.2-3,195-198).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року позов задоволено: переведенона ОСОБА_2 права і обов'язки співвласника-боржника - ОСОБА_3, на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями АДРЕСА_1, яка визначена ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2010 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями АДРЕСА_1. Зменшино суму боргу ОСОБА_3 за зведеним виконавчим провадженням №42195403 відповідно рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року та судового наказу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2009 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 до 25 483 (двадцять п'ять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 97 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3 652 (три тисячі шістсот п'ятдесят дві) 14 коп ( том 1 а.с. 247-250а).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (том 2 а.с. 5-9).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто борг в сумі 40000 грн. та 650 грн. судових витрат (том 1 а.с.4). 18 грудня 2009 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення боргу на користь позивача (солідарно) в сумі 60 330 грн. з ОСОБА_3 (том 1 а.с.5). Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу 28 800 грн. та 288 грн. судових витрат ( том 1 а.с.6-7). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.12.2015 задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і стягнуто з останньої на його користь 48 431.72 грн. та судові витрати 386.95 грн.

При примусовому виконанні зазначених рішень суду заступник начальника ВДВС Царичанського РУЮ звернувся до суду з поданням, в якому просив визначити частку боржника ОСОБА_3 у майні, яким вона володіє сумісно зі своїм чоловіком ОСОБА_5, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно ухвали суду від 30 червня 2010 року частка ОСОБА_3 у спільному майні складає 1/2 частину вищевказаного домоволодіння (том 1 а.с.8-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 (чоловік відповідача; співвласник вищезазначеного домоволодіння), що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 10.08.2012.( том 1 а.с.69). ОСОБА_4 являється донькою померлого, яка згідно заяви від 05 лютого 2013 року прийняла спадщину після померлого, яка складається з ? вищезазначеного домоволодіння. Інші спадкоємці за законом: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відмовились від прийняття спадщини після померлого на користь ОСОБА_4 (том 1 а.с.98,99, 102).

Відповідно до висновку № 5448-5449-15 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 11.04.2016, виділити в натурі 1/2 частку у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 неможливо. Ринкова вартість ? частини домоволодіння складає 144 030 грн (том 1 а.с.129-137).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд 1 інстанції правильно виходив із того, що рішення суду не виконані, заборгованість перед кредитором боржником не погашена, іншого майна, за рахунок якого можна було б погасити заборгованість, немає, а також із того, що ОСОБА_2 звертався до відповідачів з пропозицією продажу частки ОСОБА_3 у спільному майні, проте позитивної відповіді не отримав, у зв'язку з чим наявні підстави для застосування положень ч.2 ст.366 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Аналогічне положення містить і норма статті 371 ЦК України, в якій зазначено у т.ч., що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Таким чином, визначальним для застосування статті 366 ЦК України є доведеність недостатності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.

У відповідності до ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. За приписом ч.2 ст.68 вказаного закону за іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_3 отримує пенсію за віком, з якої кожного місяця провадиться відрахування в розмірі 20% (346грн.) згідно з постановою ДВС (том 1 а.с.57-58).

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

У ч.5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу.

Виходячи із того, що у позивачки відсутні кошти та інше майно, на яке можливо звернути стягнення, чого сама ОСОБА_3 не заперечувала ні в апеляційній скарзі, ні у судовому засіданні апеляційного суду, - суд 1 інстанції правильно задовольнив позовні вимоги, а посилання в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем не було вжито дієвих заходів для повного виконання рішення суду - спростовується матеріалами справи. Посилання апелянта на те, що позивач не надав доказів про те, що боржник відмовився від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності та що ОСОБА_4 відмовилась від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів - спростовується текстом листів, направлених позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і поштовими повідомленнями про їх вручення (том 1, а.с.208-213). Посилання в апеляційній скарзі на ст. 346, 347 ЦК України - не має правового значення для вирішення спору, як і посилання на наявність кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за дачу неправдивих свідчень, оскільки ні розмір заборгованості у загальній сумі 169 513, 97грн., ні факт набрання судовими рішеннями законної сили, ні факт відсутності іншого майна, на яке можна звернути стягнення, відповідачкою не заперечувався, а відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норми права, і висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено характер правовідносин, які виникли між сторонами, у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, підстав для виходу за межі апеляційної скарги - не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: