УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд у складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

представників скаржника ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників заінтересованих осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницький справу за скаргою ОСОБА_5, заінтересовані особи: Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_6, на дії державного виконавця, -

встановив:

ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргами на дії державного виконавця, зазначивши заінтересованими особами: Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_6, в якій просить суд визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 № 24615352 від 28.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Також просить визнати пропущеним з поважної причини та поновити строк на оскарження постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 № 24615352 від 28.10.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору, визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Свої скарги ОСОБА_5 мотивувала тим, що дії державного виконавця Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення оскаржуваних постанов у виконавчому провадженні № 24615352 не відповідають чинному законодавству та порушують права та інтереси скаржника, а саме постанова про стягнення виконавчого збору винесена без наявності юридичних підстав для притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду. В свою чергу вказує, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження є незаконною тому, що винесена на підставі незаконної постанови про стягнення виконавчого збору. Зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження № 254615352 не отримувала. До того ж вважає, що виконавче провадження повинно бути закінчене, оскільки ОСОБА_6, яка є новим кредитором і з якою мирно врегульовано способи виконання зобовязань, звернулася з вимогою про повернення виконавчого листа.

Крім того, скаржник ОСОБА_5 постанову державного виконавця від 28.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він був накладений на майно боржника в межах суми заборгованості за виконавчим документом у розмірі 12 345 741,23 грн. того ж дня, а саме одночасно із завершенням виконавчого провадження, шляхом повернення виконавчого листа стягувачу, а отже арешт повинен бути знятий. Вказує, що таким чином арешт майна боржника залишається лише з метою виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Щодо накладення арешту на майно боржника у межах суми вимоги по виконавчому збору у розмірі 1 234 574,12 грн. зазначає, що постанова про накладення арешту на майно боржника передбачає заборонити відчуження будь-якого майна боржника також в межах суми виконавчого збору, який передбачався до стягнення відповідно до постанови № 24615352 від 28.10.2015 року. Проте враховуючи, що дана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена на підставі незаконної постанови про стягнення виконавчого збору, а тому є незаконною.

В судовому засіданні представники заявника підтримали вимоги скарги.

Представник ОСОБА_6 не заперечила щодо задоволення вимог скарги, вважає скаргу підставною.

Представник Департаменту ДВС Міністерства юстиції України просила відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що скарга є безпідставною та необґрунтованою, оскільки державним виконавцем виконано вимоги закону, а саме на виконання виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, надано строк для добровільного виконання. Вказує, що ОСОБА_5 було відомо про постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. А тому, так як добровільно постанова виконана не була, 28.10.2015 року було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 1 234 574,12 грн. Після чого винесено постанову про арешт майна боржника та заборони його відчуження в межах суми стягнення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.11.2009 року у справі № 2-5899/09 з ОСОБА_8, ОСОБА_8, О.В., ОСОБА_9, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» стягнуто в солідарному порядку заборгованість 1 545 149,09 доларів США, було вказано спосіб захисту прав позивача шляхом звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки через проведення публічних торгів.

На підставі вказаного рішення суду 25.11.2010 року Хмельницьким міськрайонним судом було видано виконавчий лист по справі № 2-5899/09.

15.02.2011 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_10 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-5899/09 виданому 25.11.2010 року.

14.03.2011 року ОСОБА_5 було направлено копію постанови про відкриття ВП № 254615352.

Відомостей про отримання ОСОБА_5 копії постанови про відкриття ВП № 254615352 матеріали справи не містять, суду таких не надано.

ПАТ «ВТБ Банк» прийняв рішення про реалізацію предмету іпотеки в процедурі банкрутства відповідно до умов мирової угоди, схваленої рішенням комітету кредиторів від 07.03.2014 року (протокол №13) у справі № 4/2/164-Б-10 про банкрутство ФОП ОСОБА_8

За рахунок коштів, отриманих в результаті реалізації предметів іпотеки перед ПАТ «ВТБ Банк» була погашена узгоджена з ним сума заборгованості.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 29.01.2015 року замінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» його правонаступником ОСОБА_6

У зв'язку з цим новим кредитором є правонаступник стягувача ПАТ «ВТБ Банку» - ОСОБА_6, перед якою залишилася заборгованість у розмірі непогашеної частини грошових зобовязань за кредитними договорами.

23.04.2015 року стягувач ОСОБА_6 звернулась до відповідного відділу ДВС України із заявою про повернення їй виконавчого листа у зв'язку з мирним врегулюванням питань з ОСОБА_5 Через відсутність будь-якої відповіді, ОСОБА_6 30.06.2015 року повторно звернулась до ДВС України із аналогічною заявою.

Із копій матеріалів виконавчого провадження наданих суду вбачається, що ДВС по виконанню даного виконавчого листа про стягнення заборгованості із ОСОБА_5, 19.08.2015 року було надано запит у ВАДР управління з питань громадянства, реєстрації ГУ ДМС України в Хмельницькій області, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку України, Державній інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, Державній інспекції сільського господарства у Хмельницькій області, Головному управлінню Держгеокадастру у Хмельницькій області, Територіальному управлінню Держгірпромнагляду у Хмельницькій області, Хмельницькому БТІ, УДАІ ГУ МВС України в Хмельницькій області.

Також 19.08.2015 року Департаментом ДВС відділу примусового виконання рішень було направлено ОСОБА_5 вимогу державного виконавця, а саме зобовязано в строк до 01.09.2015 року особисто зявитися до державного виконавця та надати інформацію щодо наявного у неї майна та надати пояснення стосовно виконання рішень суду і постанов про стягнення виконавчого збору.

18.09.2015 року ОСОБА_5 зверталася до державного виконавця із заявою, в якій просила перед початком примусового виконання рішення суду у виконавчому проваджені № 24615352 направити їй рекомендованим листом з повідомленням постанову про відкриття виконавчого провадження на адресу: 29000, АДРЕСА_1.

Лише 28.10.2015 року у виконавчому провадженні № 24615352 було винесено постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 1 234 574,12 грн., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення 13 580 315,35 грн., про заміну сторони виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу.

28.10.2015 р. під № 24615352-2/18 ОСОБА_5 було направлено постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору; під № 24615352-3/18 ОСОБА_5 було направлено постанову державного виконавця про арешт майна боржника; під № 24615352-4/18 ОСОБА_5 було направлено постанову державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження; під № 24615352-5/18 ОСОБА_6 було направлено постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувану.

Судом також встановлено, що постанову державного виконавця від 28.10.2015 року про стягнення виконавчого збору ОСОБА_5 отримала рекомендованим листом 09.11.2015 року, що підтверджується довідкою УДППЗ «Укрпошта» від 13.11.2015 за№08-Н-278, а 19.11.2015року вона звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту Державної Виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила визнати незаконною та скасувати дану постанову.

Разом зі скаргою, скаржник подав клопотання про поновлення строку для звернення із скаргою, оскільки вважає що він був пропущений з поважних причин в звязку з неоднозначністю застосування судової практики.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» встановлені ст.385 ЦПК України строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність поновлення строків розгляду даної скарги, оскільки вони були пропущені з поважних причин, а саме в зв»язку з невизначеністю юрисдикції щодо розгляду даної скарги вищестоящих судів.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 01.01.2011 року (яка була чинна на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) далі Закон, виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження, що включає в себе сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Статтею 24 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого, провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 01.01.2011 року державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Відповідно до п. 4.1.1. Інструкції «Про порядок проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року (яка була чинна на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток.

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 15.02.2011 року та боржнику надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду з дня отримання цієї постанови.

Однак, ні у порядку, встановленому для судових повісток, ні у іншому порядку, така постанова боржнику вручена не була. Жодних доказів або відомостей про вручення вказаної постанови матеріали справи не містять, а суду таких не надано.

Суд відхиляє твердження представника Департаменту ДВС МЮУ про те, що факт отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження свідчить клопотання ОСОБА_5 до суду про зупинення виконавчого провадження, оскільки дане клопотання не містить належного доказу того, що ОСОБА_5 отримано постанову про відкриття виконавчого провадження і, що це саме ВП № 24615352.

Згідно ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 01.01.2011 року у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Відповідно до п. 4.16.2. Інструкції «Про порядок проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю після завершення строку, наданого для добровільного виконання, та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано.

А тому, аналізуючи докази у їх сукупності та законодавство яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що підстав для застосування санкції за невиконання рішення суду у вигляді виконавчого збору у виконавця не було, оскільки державний виконавець не удостовірився у тому, чи отримала ОСОБА_5 постанову про відкриття виконавчого провадження для можливості добровільного виконання боржником рішення суду.

Крім того, у даному виконавчому провадженні до надходження заяви ОСОБА_6 про повернення виконавчого листа та до винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов, не було здійснено жодної виконавчої дії передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», а здійснення перших дій відбулося 19.08.2015 р.

Відповідно до ст.32 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

У справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження (п. 24 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справв від 07 лютого 2014 року.)

Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт може накладатися шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

У той же час частиною 3 вказаної статті 27 Закону визначено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

В контексті наведеного слід зазначити, що згідно правової позиції Верховного суду України, яка викладена у постанові цього суду від 28 січня 2015 року № 3-217гс14, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Згідно з вимогами ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Постанова про стягнення виконавчого збору № 24615352 від 28.10.2015 року, на виконання якої винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.10.2015 року винесена без наявності фактичних підстав для притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду. А тому, підставою для застосування санкції за невиконання рішення суду у вигляді виконавчого збору є невиконання такого рішення добровільно боржником у строк, визначений постановою про відкриття виконавчого проводження, а необхідною умовою для існування такої підстави - отримання державним виконавцем відомостей про отримання боржником такої постанови та невжиття заходів щодо виконання рішення суду, а матеріали справи такого не містять.

З матеріалів справи судом вбачається, що оскаржувані постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 від 28.10.2015 року у виконавчому провадженні №24615352 про стягнення з боржника виконавчого збору, арешту майна та оголошення заборони на його відчуження винесені після добровільного виконання рішення суду, про що свідчить заява ОСОБА_6 від 23 квітня 2015 року до Департаменту про повернення стягувачу виконавчого листа тобто також, до вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

За вказаних обставин суд вважає, що у державного виконавця не було законних підстав для винесення оскаржуваних постанов та що обгрунтованим є посилання представників скаржника на неправомірність винесених постанов про стягнення виконавчого збору, арешту майна боржника та оголошення заборони, оскільки зазначені обставини знайшли підтведження у судовому засіданні, а тому вимоги скарги підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 383, 384, 385, 388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

Скаргу задовольнити.

Поновити ОСОБА_5 строк на звернення до суду із скаргою на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 від 28.10.2015 року у виконавчому провадженні №24615352 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 від 28.10.2015 року у виконавчому провадженні №24615352 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 № 24615352 від 28.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: