Справа 611/846/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 вересня 2016 року Барвінківський районний Харківської області у складі головуючого суді ОСОБА_1

секретаря Левченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове Харківської області цивільну справу за позовом приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Мрія» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ПОСП «Мрія» в особі директора ОСОБА_4 звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне.

26 вересня 2007 року між ПОСП «Мрія» в особі директора ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення (зерносховище), розташованого на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області загальною площею 1289.8 кв.м., укладеного 26 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за № 1450 та зареєстрованого в електронному Реєстрі право власності на нерухоме майно 27 вересня 2007 року.

Після укладення вказаного договору ПОСП «Мрія» продовжувало використовувати нежитлове приміщення в господарській діяльності.

Гроші до каси ПОСП «Мрія» ОСОБА_2 в сумі 8 000 грн. за продаж вказаного приміщення, не надходили, за актом приймання - передачі ОСОБА_2 у власність не передавалося. Договір купівлі продажу було укладено без настання наслідків зміни власника нежитлового приміщення і передачі його у власність покупцеві.

Потреба у відчуженні нежитлового приміщення виникла з підстав укладення договору з постачання електричною енергією з АК «Харківобленерго», так, як з юридичною особою унеможливлювалося укладення вказаного договору. А можливість його укладення була лише з фізичною особою.

В цьому зв?язку ОСОБА_4 вважає, що вказаний договір купівлі продажу є фіктивним, так як його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином та просив визнати договір купівлі продажу нежитлового приміщення недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та показав, що у березні місяці 2000 року розпочалася процедура банкрутства к.с.п. "Барвінківський". Після ліквідації вказаного підприємства було організовано ПОСП «Мрія», ПОСП «Барвінківський» та кооператив «Барвінківський». Вказані підприємства не були правонаступниками к.с.п. «Барвінківський». В рахунок погашення заборгованості по заробітній платі к.с.п. Барвінківський», ПОСП «Мрія» було передано спірне нежитлове приміщення (зерносховище). З того часу ПОСП «Мрія» стало використовувати вказане приміщення у господарських цілях (зберігання зерна та техніки). До 2007 року електроенергію ПОСП «Мрія» отримував тимчасово, так як к.с.п. Барвінківський мав заборгованість за оплату електроенергії і договір на постачання електроенергії з ПОСП «Мрія» не укладався. Проте, як вказував представник позивача, до вказаної заборгованості він ніякого відношення не мав, хоча з ним, як з юридичною особою договір на постачання електроенергією не укладався. При зверненні до керівництва Барвінківського відділення АК «Харківобленерго», представникові позивача, як директору підприємства, було порекомендовано продати спірне нежитлове приміщення фізичній особі і тоді, є можливість укладення договору електропостачання з фізичною особою. Після цього, переговоривши з сином, відповідачем по справі ОСОБА_2 про укладення договору купівлі продажу нежитлового приміщення, було вирішено укласти договір купівлі продажу між ПОСП «Мрія» та ОСОБА_2. 26 вересня 2007 року вказаний договір було укладено та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_3. При цьому грошові кошти вартості приміщення до каси підприємства не вносилися, приміщення за актом прийому передачі не передавалося. Після укладення договору між ОСОБА_2 та АК «Харківобленерго» було укладено договір на постання електричної енергії і ПОСП «Мрія» стало продовжувати використання приміщення у своїй господарській діяльності. При укладенні договору сторони не мали наміру передавати приміщення покупцеві і ніхто проти цього не заперечував. Відповідач по справі працював в ПОСП «Мрія» на посаді виконуючого директора та одночасно був головою фермерського господарства «Несміян». Проте виробничим процесом на вказаних підприємствах займався представник позивача а відповідач займався різними роботами в якості робітника на вказаних підприємствах. Крім того, як вказував представник позивача, у 2010 та 2013 роках укладалися між ОСОБА_2 та ПОСП «Мрія» договори оренди нежитлового приміщення для ведення форм бухгалтерського обліку, так як формально, необхідно було вказувати місце зберігання зерна та техніки, що відображалося у формах. Представник позивача також зазначив, що ніяким чином ОСОБА_2 не використовував приміщення та умовах договору, викладених у договорі купівлі продажу і такого наміру при укладенні його у сторін не було.

Приватний нотаріус, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність.

Відповідач, у судове засідання не зявився. Судом вжиті всі можливі заходи для забезпечення їх явки шляхом повідомлень за місцем проживання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені.

При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обовязки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Як було встановлено судом та вбачається з пояснень представника позивача та матеріалів справи, 26 вересня 2007 року між ПОСП «Мрія» в особі директора ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення (зерносховище), розташованого на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області загальною площею 1289.8 кв.м., укладеного 26 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за № 1450 та зареєстрованого в електронному Реєстрі право власності на нерухоме майно 27 вересня 2007 року.

Гроші до каси ПОСП «Мрія» ОСОБА_2 в сумі 8 000 грн. за продаж вказаного приміщення, не надходили, за актом приймання - передачі ОСОБА_2 у власність не передавалося. Договір купівлі продажу було укладено без настання наслідків зміни власника нежитлового приміщення і передачі його у власність покупцеві.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що їм достовірно відомо, що власником нежитлового приміщення є ОСОБА_4, так як вони тільки його, а не іншої особи виконували розпорядження по вказаному приміщенню. Останній займався, починаючи з 2000 року ремонтом приміщення, його добудовою Без його вказівок, ніхто не мав права виконувати будь які роботи по складу, завозом та відпусканням сільгосппродукції. Його сина, ОСОБА_2 свідки знали як робітника підприємства.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала, що як головному бухгалтеру ПОСП «Мрія», їй відомо, що у 2000 року підприємство в рахунок заборгованості по заробітній платі к.с.п «Барвінківський», придбало у ліквідатора спірне нежитлове приміщення. Перед к.с.п «Барвінківський» та АК «Харківобенерго» була велика заборгованість за користування електроенергією. В цьому зв?язку, до 2007 року договір на постачання електроенергії між ПОСП «Мрія» та АК «Харківобленерго», не укладався і підприємство тимчасово отримувало електроенергію. У 2007 році постачання електроенергією взагалі припинилося. І керівництву ПОСП «Мрія» було порекомендовано АК «Харківобленерго» продати приміщення фізичній особі, з якою в подальшому можливе укладення договору постачання електроенергію. Їй, свідку, стало достовірно відомо, що в цілях виключення банкрутства ПОСП «Мрія» в зв?зку з ненаданням послуг з електропостачання, директор ОСОБА_4 вирішив продати приміщення сину ОСОБА_2 . Було вирішено продати приміщення без правових наслідків, вказаних у договорі, тільки для підключення електроенергії та укладання договору на електропостачання. Сам договір купівлі продажу свідок бачила і вважає, що його було вчинено без наміру створення правових наслідків, обумовлених правочином, так як грошові кошти за договором купівлі продажу до каси підприємства не надходили, акт прийому передачі його не складався. ПОСП «Мрія» в особі ОСОБА_4 як використовувала приміщення до укладення договору купівлі - продажу так і продовжувало його використання після укладення договору. Відповідач по справі ніякого відношення до цього приміщення не має і не мав. З ОСОБА_2 укладалися договори оренди приміщення для вказування місця зберігання зерна та техніки, що відображалося у формах бухгалтерського обліку, що необхідною умовою було для податкової служби та служб звітності.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених вказаними свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні. Їх показання об?єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним по справі доказам.

На підставі поданих позивачем доказів судом встановлено, що ПОСП «Мрія»» продовжує фактично використовувати спірне нежитлове приміщення, яке є предметом договору купівлі-продажу від 26 вересня 2007 року.

Таким чином, вбачається, що у сторін правочину, був відсутній намір створити правові наслідки, які обумовлені договором купівлі-продажу, жодних дій сторонами правочину не вчинено для досягнення правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, в їх діях вбачається умисел щодо укладання фіктивного правочину.

Крім того, суд встановив, що після укладення договору купівлі-продажу майно, обумовлене цим договором, не приймалося, акти приймання-передачі нежитлового приміщення не підписувалися. Крім того, відповідач не використовує зазначене майно.

Підприємство не отримувало грошових коштів за вказаним правочином та не відображало у своєму бухгалтерському обліку дохід від відчуження нерухомих приміщень.

Таким чином, доказами по справі підтверджується, що у сторін правочину, був відсутній намір створити правові наслідки, які обумовлюються договором купівлі-продажу, жодних дій сторонами правочину не вчинено для досягнення правових наслідків, обумовлених вказаним договором купівлі-продажу, а вбачається умисел щодо укладання фіктивного правочину.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо дійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України визнається судом недійсним.

Відповідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Наявність умислу всіх сторін на укладення фіктивного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень підтверджується наданими суду доказами.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ПОСП «Мрія» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Барвінківського нотаріального округу Харківської області, реєстровий № 1450, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому він є - фіктивним.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, позов є обґрунтованим, а тому суд задовольняє його.

Керуючись ст. ст. 3, 174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 203, 215-216, 234 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Мрія» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлового приміщення (зерносховище), розташоване на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області загальною площею 1289.8 кв.м., укладеного 26 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за № 1450 та зареєстрованого в електронному Реєстрі право власності на нерухоме майно 27 вересня 2007 року.

Рішення може бути оскаржене позивачкою в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п?яти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є.А. Черних.