УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді Савлук Т. В.,

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

26 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, до набрання законної сили рішенням суду у вищезазначеній справі, та заборонити державному нотаріусу П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори вчиняти дії з оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з'ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так, звертаючись з клопотанням про забезпечення позову, позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об'єкти нерухомого майна, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, які належали на праві власності ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, однак позивачем не долучено доказів, які мали підтвердити той факт, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що дає йому право здійснити державну реєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна, що входять до складу спадщини, та виходячи з предмету позову, який стосується вимог немайнового характеру, пов'язаний з оспорювання заповіту, тобто фактично доведення факту виникнення у позивача права на спадкування, тому у сукупності наведених обставин відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що не є предметом спору.

Також, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони державному нотаріусу П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори вчиняти дії з оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки державна нотаріальна контора не є учасником цивільного процесу, за своїм правовим статусом здійснює діяльність відповідно до Закону України «Про нотаріат», за предметом позову вимоги позивача не стосуються оскарження дій державного нотаріуса, тому визначений позивачем спосіб забезпечення позову, виходить за межі заявлених позовних вимог, та не має прямого зв'язку з виконанням судового рішення, в той же час забезпечення позову слугує підставою гарантії реалізації рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, та не може замінювати безпосередньо рішення суду.

Оцінивши наведені позивачем підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.. 151-153, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я