Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Корольовського районного суду

м. Житомира від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що з 21 жовтня 2006 року вона з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, 4 жовтня 2007 року, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що молодший син ОСОБА_8 проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Старший син ОСОБА_9 вдень знаходиться у неї, а в нічний час з відповідачем. Згоди щодо місця проживання сина ОСОБА_9 вона з відповідачем не дійшли. Крім того, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Ураховуючи наведене, просила визначити місце проживання дітей разом з нею та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року, позов задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для подальшого утримання і виховання з матір'ю ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх спільних дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно у розмірі

1/3 частини усіх видів його заробітку до досягнення старшим сином повноліття 4 жовтня 2025 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою відповідною індексацією, починаючи з 29 березня 2016 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання ОСОБА_6 з матір'ю скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення про визначення місця проживання сина з батьком, скасувати рішення місцевого суду в частині стягнення аліментів на сина ОСОБА_6, змінити рішення районного суду в частині стягнення аліментів на сина ОСОБА_7 та скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, суд першої інстанції, з висновком якого погодися апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно виходили з інтересів неповнолітніх дітей, врахували, що мати виявляє більшу увагу та турботу до дітей, вік і прихильність дітей до кожного з батьків, та мотивував згоду з висновком орган опіки та піклування.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд врахував конкретні обставини справи, що мають істотне значення.

Рішення суду відповідає нормам ст. ст. 141, 161, 183, 184 СК України та принципам Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ратифікованою Україною.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Умнова

І.М.Фаловська