УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Дем'яносова М.В., ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - ОСОБА_7, про визнання патенту недійсним та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 рокуОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05 лютого 1999 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було подано заявку на отримання патенту на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2».

15 листопада 2000 року, за результатами розгляду вказаної заявки, вони отримали патент на винахід № НОМЕР_2.

17 січня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був виданий патент на винахід № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1». У травні 2012 року позивачу стало відомо, що 23 травня 2012 року Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області проти співавтора його патенту ОСОБА_7 порушено кримінальну справу за фактом привласнення авторства на винахід за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 177 КК України. Зазначену кримінальну справу було порушено за заявою ОСОБА_5, який стверджував те, що нібито ОСОБА_7 використав у патенті № НОМЕР_1 від 17 січня 2005 року всі ознаки патенту № НОМЕР_2, чим порушив права ОСОБА_5 У подальшому постанову про порушення кримінальної справи проти ОСОБА_7 було оскаржено до Соснівського райсуду м. Черкаси, який 16 липня 2012 року її скасував. Постанова Соснівського райсуду була залишена в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09 серпня 2012 року.

Проте, ОСОБА_5, незважаючи на рішення судів, у березні 2013 року звернувся до Дарницького РУ ГУМВС України у м. Києві із заявою про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 177 КК України, у зв'язку з чим, 28 березня 2013 року було відкрито нове кримінальне провадження відносно позивача та ОСОБА_7

Такі дії з боку ОСОБА_5, які спрямовані проти позивача, змусили позивача уважно вивчити патент останнього і ознайомившись із патентом за № НОМЕР_2, позивач дійшов висновку про те, що даний патент не відповідає умовам патентоздатності, що визначені ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», тобто, в патенті ОСОБА_5 відсутня новизна винаходу.

Крім того, у формулі винаходу, що містить патент № НОМЕР_2, наявні ознаки, які не було подано в заявці на винахід, а зокрема, те, що ОСОБА_5 винайшов «ІНФОРМАЦІЯ_2». Водночас, опис патенту свідчить про те, що насправді ОСОБА_5 не створювалася лінія (у розумінні виробничої лінії, що складається з кількох виробничих вузлів, кількох одиниць), останній створив верстат, який назвав лінією, який, сам по собі, не може бути лінією, оскільки складається із однієї виробничої одиниці.

Видачу патенту на винахід № НОМЕР_2 від 15 листопада 2000 року здійснював Державний департамент інтелектуальної власності, який, відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», а також постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 № 346 «Про ліквідацію урядових органів» ліквідовано, а його правонаступником стала Державна служба інтелектуальної власності України. Відповідно до п. 3.2. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 березня 2002 року № 197, кожна заявка на винахід проходить формальну експертизу, під час якої Державна служба інтелектуальної власності України перевіряє відповідність такої заявки вимогам Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», зокрема відповідність об'єкта, що заявляється, умовам патентоздатності. Якщо за результатами формальної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає вимогам патентоздатності, то заявнику надсилають рішення про відмову у видачі патенту на винахід (п. 3.4.6. Правил розгляду заявки на винахід). У порушення вимог Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та зазначених правил Державна служба інтелектуальної власності України прийняла рішення про видачу патенту на винахід № НОМЕР_2 та видала патент на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Таким чином, дії Державної служби інтелектуальної власності України щодо видачі патенту на винахід № НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є незаконними, а тому позивач просив визнати недійсним патент № НОМЕР_2 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2», виданий 15 листопада 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсним патенту № НОМЕР_2 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2», виданий 15 листопада 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

У подальшому, позивач, шляхом подання письмового доповнення обґрунтування позовних вимог, посилаючись на висновок експертизи об'єктів інтелектуальної власності № НОМЕР_3 від 15 січня 2014 року, проведеної патентним повіреним України ОСОБА_9, зазначив, як підставу визнання патенту недійсним те, що патент України № НОМЕР_2 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2» не є новим, не має винахідницького рівня та не є промислово придатним.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено та визнано недійсним патент № НОМЕР_2 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2», виданий 15 листопада 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсним патенту № НОМЕР_2 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2», виданий 15 листопада 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року змінено у частині стягнутого судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзіпредставник ОСОБА_5 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що05 лютого 1999 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було подано заявку на отримання патенту на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2» та 15 листопада 2000 року, за результатами розгляду вказаної заявки, останні отримали патент на винахід № НОМЕР_2 (а. с. 6 т.1).

17 січня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був виданий патент на винахід № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а. с. 12. т.1).

23 травня 2012 року Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області проти співавтора патенту ОСОБА_4 - ОСОБА_7, за заявою ОСОБА_5 було порушено кримінальну справу за фактом привласнення авторства на винахід за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 177 КК України. У даній заяві ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_7 використав у патенті № НОМЕР_1 від 17 січня 2005 року всі ознаки патенту № НОМЕР_2, чим порушив права ОСОБА_5 Дану постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 було оскаржено до Соснівського райсуду м. Черкаси, який 16 липня 2012 року її скасував, а постанова Соснівського райсуду м. Черкаси ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09 серпня 2012 року була залишена в силі. (а. с. 18 - 23 т.1).

Відповідно до ст. 463 ЦК України, суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок, є, зокрема, винахідник, автор промислового зразка.

Співавторами патенту № НОМЕР_1 від 17 січня 2005 року є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Стверджуючи про привласнення вказаними особами авторства на винахід, ОСОБА_5 не визнає та оспорює права ОСОБА_4, як одного з авторів винаходу.

Відповідач ОСОБА_6 як співавтор винаходу, що підтверджено патентом № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2», надав суду заяву про визнання позову, у якій зазначив, що після реєстрації патенту у 2000 році вони з ОСОБА_5 намагалися зробити лінію за зареєстрованим патентом, але, зіткнулися із труднощами та зрозуміли, що патент у тому вигляді, як вони його зареєстрували, промислово застосовувати неможливо, тому почали його удосконалювати. Так, у процесі практичної реалізації винаходу була отримана зовсім інша лінія, яка працювала, на відміну від тієї, що вони разом з ОСОБА_5 зареєстрували у патенті. Вони планували закрити цей промислово не придатний патент № НОМЕР_2, але потрібно було писати заявку та платити збір, тому вони його залишили в дії, хоч фактично ні разу не використали (а. с .1−3, т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 459 Цивільного кодексу України, винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання.

Згідно з нормами статті 463 ЦК України суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є: 1) винахідник, автор промислового зразка; 2) інші особи, які набули прав на винахід, корисну модель та промисловий зразок за договором чи законом.

Патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», патент може бути визнано судом недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці.

Відповідно до ч. 1 та ч. 8 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним. Винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку.

Під час розгляду справи районним судом, за клопотанням сторін, було постановлено дві ухвали від 15 травня 2014 року та 18 грудня 2014 року про призначення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності (за клопотанням сторони позивача) та судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності (за клопотанням представників відповідача ОСОБА_5).

За висновками обох судових експертиз встановлено, що винахід за патентом України № НОМЕР_2 від 15 листопада 2000 року «ІНФОРМАЦІЯ_2» не відповідає умові патентоздатності «промислова придатність» на дату подання заявки № 990020650 від 05 лютого 1999 року (а.с. 156, 182- 195, т. 1, а.с 40 - 41, 103 122, 135 - 157 т.2).

Суд першої інстанції взяв до уваги висновок експертизи об'єктів інтелектуальної власності № НОМЕР_3 від 15 січня 2014 року, складений патентним повіреним України (реєстраційний № НОМЕР_4) ОСОБА_9, згідно якого винахід за патентом України № НОМЕР_2 від 15 листопада 2000 року на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2» не відповідає умові патентноздатності промислова придатність на дату подання заявки № 99020650 від 05 лютого 1999 року при використанні як мокрого, так і сухого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відносно висновку експерта № 50/14 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі, яка перебувала у провадженні Солом'янського районного суду м. Києва, № 760/3807/14-ц (2-2353/14) від 15 червня 2014 року за позовом ОСОБА_10 до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання недійсним патенту та зобов'язання вчинити дії, то суд першої інстанції обґрунтовано не взяв його до уваги як доказ, оскільки предмет спору та предмет проведених експертиз у справі № 760/3807/14-ц та даній справі є різними, що також підтверджується ухвалами Солом'янського районного суду м. Києва та апеляційного суду м. Києва, постановленими в справі № 760/3807/14-ц.

Відповідно до п. 3.2. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 березня 2002 року № 197, кожна заявка на винахід проходить формальну експертизу, під час якої Державної служби інтелектуальної власності України перевіряє відповідність такої заявки вимогам Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», зокрема відповідність об'єкта, що заявляється, умовам патентоздатності.

Якщо за результатами формальної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає вимогам патентоздатності, то заявнику надсилають рішення про відмову у видачі патенту на винахід (п. 3.4.6. Правил розгляду заявки на винахід).

Висновками двох проведених у справі експертиз об'єктів інтелектуальної власності встановлено, що винахід за патентом України № НОМЕР_2 від 15 листопада 2000 року «ІНФОРМАЦІЯ_2» на дату подання заявки № 990020650 від 05 лютого 1999 року умові патентоздатності «промислова придатність» не відповідав, проте Державний департамент інтелектуальної власності, правонаступником якого є Державна служба інтелектуальної власності України, вимоги ЗУ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» порушив, прийняв рішення про видачу та видав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 патент № НОМЕР_5 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Відповідно до ст. 469 ЦК України, права інтелектуальної власності на корисну модель визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. За приписами ст. 462 ЦК України, набуття права інтелектуальної власності на корисну модель засвідчується патентом, тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання недійсним оспорюваного патенту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суди обґрунтовано задовольнили позовні вимоги, оскільки позивачем були надані всі належні докази того, що оспорюваний патент підлягає визнанню у судовому порядку недійсним, оскільки він не відповідає умовам патентоздатності, які встановлені статтями 7, 33 Закону України Про охорону прав на винаходи і корисні моделі.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують. Не може бути спростоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупредставника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Дем'яносов М.В. ІваненкоЮ.Г.