У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Бисаги Т.Ю, Панько В.Ф.,

секретарі - Рогач О.Я.,

з участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

представника відповідача ЗАТ«Ужгородська швейна фабрика»-ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Закритого акціонерного товариства «Ужгородська швейна фабрика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: будинковий комітет «Швачка», Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про скасування п. 34, зміну п. АДРЕСА_3 спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» та виселення з житлової кімнати,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом про скасування п. 34 спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» від 02.12.2011 року Пр. № 9 «Про закріплення житла за мешканцями, проживаючими у гуртожитку по вул. Богомольця,18/22 м. Ужгорода, у зв'язку з його передачею у комунальну власність» та зміну п. 33 даного рішення, закріпивши за позивачами та їхніми дітьми, додатково третю кімнату житловою площею 12,5 кв.м. та виселення ОСОБА_5 з житлової кімнати в квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивують тим, що вони проживають у гуртожитку Ужгородської швейної фабрики, будинок № 18/22 по вул. Богомольця в м. Ужгороді, з 1992 року, на законних підставах, оскільки ОСОБА_3 була робітницею даного підприємства. До останнього часу вони займали трикімнатну квартиру під номером АДРЕСА_3.

До складу сім'ї ОСОБА_3, крім подружжя, входять їхні діти: донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з ними.

В липні 2015 року їм стало відомо, що до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_5, який просив суд виселити ОСОБА_3, ОСОБА_2 та членів їх сім'ї з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2/1, а також стягнути матеріальну шкоду в сумі 10000 грн. та моральну - 2000 грн. Вказує, що 02.12.2011 року Первинною профспілковою організацією ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» було прийнято рішення та складено протокол № 9 про закріплення житла за мешканцями, які проживають в гуртожитку даного товариства в м. Ужгород, вул. Богомольця, 12. Відповідно до даного протоколу було ухвалено рішення стосовно закріплення за ОСОБА_5, термообробником дільниці ВТО, квартири № АДРЕСА_4, загальною площею 19,5 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м. Разом з тим, ОСОБА_5

У зв'язку з передачею у комунальну власність міста гуртожитку по вул. Богомольця, 18/22 в м. Ужгороді, адміністрація та профком ЗAT «Ужгородська швейна фабрика» на підставі проведеного засідання та складеного протоколу ухвалили рішення від 02.12.2011 року про закріплення житла за мешканцями, які проживають у гуртожитку.

Згідно з п. АДРЕСА_3 прийнятого Рішення закріплено за родиною ОСОБА_2 двокімнатну квартиру загального користування № АДРЕСА_3 загальною площею 31,15 кв. м, житловою площею -24,2 кв. м.

Відповідно до п. 34 вказаного рішення за ОСОБА_5 закріплено однокімнатну квартиру загального користування № АДРЕСА_4 загальною площею 19,5 кв.м, житловою площею 1.5 кв.м. Склад сім'ї: 2 особи (ОСОБА_5 та ОСОБА_11, дружина, ІНФОРМАЦІЯ_6.)

Вважають, що даний розподіл та закріплення житла відбулося з порушеннями та всупереч норм житлового законодавства, без згоди користувачів квартири № АДРЕСА_3, оскільки квартира АДРЕСА_4 є кімнатою в ізольованому жилому приміщенні.

На підставі викладеного позивачі просять суд скасувати п. 34 Спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» «Про закріплення житла за мешканцями, проживаючими у гуртожитку по вул. Богомольця, 18/22 м. Ужгорода, у зв'язку з його передачею у комунальну власність», а п. АДРЕСА_3 даного Рішення змінити, закріпивши за ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їхніми дітьми, додатково і третю кімнату житловою площею 12,5 кв. м., а також виселити ОСОБА_5 з житлової кімнати в квартирі АДРЕСА_4.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.02.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Закритого акціонерного товариства «Ужгородська швейна фабрика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: будинковий комітет «Швачка», Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про скасування п. 34, зміну п. АДРЕСА_3 спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» та виселення з житлової кімнати - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, порушення прав позивачів та членів їх сім»ї. З цих підстав просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представника ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» - ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Представники будинкового комітету «Швачка» та виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі та їх представників, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та надані сторонами додаткові докази, які перевірено судом та долучено до справи, обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 6/589 від 16.03.1998 року на житлову площу в гуртожитку, ОСОБА_3, яка працює в розкрійному цеху швачкою, як працівниці фабрики було надано житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_5. Даний ордер виданий на підставі спільного рішення і профкому від 16.03.1998 року та є єдиною підставою для вселення на житлову площу, при чому інших членів сім'ї ОСОБА_3 вказаний ордер не містив (а.с. 47).

12.01.2007 року було прийнято спільне рішення адміністрації та профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» «Про виділення житлової площі працівникам підприємства у гуртожитку в м. Ужгороді по вул. Богомольця, 18/22», за яким позивачці ОСОБА_3 - швачці цеху № 1 було надано дві кімнати загального користування АДРЕСА_6 загальною площею 32.3 кв. м., житловою 24.0 кв. м. в гуртожитку фабрики по вул. Богомольця, 18/22 у м. Ужгороді. Склад сім'ї: 4 особи (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 - чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9 - донька, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10 - син ІНФОРМАЦІЯ_7.) (а.с. 48).

Суд констатував, що на момент прийняття оскаржуваного спільного рішення від 02.12.2011 року позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали у гуртожитку ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика», будинок № 18/22 по вул. Богомольця в м. Ужгороді та до складу сім'ї ОСОБА_3, крім подружжя, входили їхні діти: донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з ними.

Встановлено, що у зв'язку із підготовкою гуртожитку фабрики до передачі в комунальну власність міста Ужгорода, відповідно до спільного рішення адміністрації та профкому фабрики № 9 від 07.11.2011 року, житловим приміщенням цього гуртожитку було надано нову нумерацію квартир з № 1 по № 66, згідно з додатком № 1 (а.с. 50-520).

Як вбачається з додатку № 1 до спільного рішення адміністрації та профкому фабрики від 07.11.2011 року № 9, дві кімнати АДРЕСА_6 були перенумеровані у квартиру № АДРЕСА_3, а кімнату АДРЕСА_6 в квартиру № АДРЕСА_4.

Судом першої інстанції на підставі ст. 379, 380, 382 ЦК України встановлено, що відповідно до додатку № 1 до спільного рішення адміністрації та профкому фабрики від 07.11.2011 року № 9 квартира № АДРЕСА_3 та квартира № АДРЕСА_4 є двома окремими квартирами.

Так, як вбачається з спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» «Про закріплення житла за мешканцями, проживаючими в гуртожитку по вул. Богомольця, 18/22 м. Ужгорода у зв'язку з його передачею в комунальну власність міста» від 02.12.2011 року, за ОСОБА_3, згідно з п. АДРЕСА_3 даного рішення, яка проживає з 1992 року, закріплено двокімнатну квартиру загального користування у квартирі № АДРЕСА_3 загальною площею 31,15 кв. м., житловою площею 24,2 кв. м. Склад сім'ї: 4 особи (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 - чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9 - донька, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10 - син ІНФОРМАЦІЯ_7.) (а.с. 16-19).

За цим же рішенням, згідно з п. 34 за ОСОБА_5 - термообробником дільниці ВТО закріплено однокімнатну квартиру загального користування № АДРЕСА_4, загальною площею 19,5 кв. м, житловою площею 1.5 кв. м. Склад сім'ї: 2 особи (ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11, дружина, ІНФОРМАЦІЯ_6.)

Виходячи з вищевикладеного, судом констатовано, що квартира № АДРЕСА_4 - АДРЕСА_6 за старою нумерацією - в гуртожитку фабрики по вул. Богомольця, 18/22 у м. Ужгороді позивачці ОСОБА_3 не надавалась. Дана квартира відповідно до спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» закріплена за ОСОБА_5

Твердження позивачів, про те, що даний розподіл та закріплення житла відбулося з грубими порушеннями та всупереч норм житлового законодавства, без згоди користувачів квартири № АДРЕСА_3, оскільки квартира АДРЕСА_4 є кімнатою в ізольованому жилому приміщенні є хибними, оскільки на момент прийняття спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» 02 грудня 2011 року будинок, в якому відбулося закріплення житлових приміщень за проживаючими у ньому мешканцями, мав статус гуртожитку, і не відносився до державного або громадського житлового фонду.

Відносини по наданню, закріпленню, розподілу житлових приміщень у гуртожитку на момент прийняття спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» від 02.12.2011 року регулювались главою 4 Житлового кодексу Української РСР та Примірним положенням про гуртожитки, яке затверджено постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. за № 208, чинним у 2011 році.

Згідно зі ст. ст. 128, 129 глави 4 ЖК УРСР та пунктів 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), що є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, як вбачається з ордеру № 6/589, виданого ОСОБА_3 та спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» від 12.01.2007 року «Про виділення житлової площі працівникам підприємства у гуртожитку в м. Ужгороді по вул. Богомольця, 18/22» підставою надання житла у гуртожитку підприємства є наявність трудових відносин між ОСОБА_3 та ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика». Відтак, працівника фабрики ОСОБА_3 як у 1998 році, так і у 2007 році було забезпечено жилою площею у відповідності до приписів ст. ст. 128, 129 Житлового кодексу Української РСР та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» від 02.12.2011 року (протокол зборів № 9) «Про закріплення житла за мешканцями, проживаючими в гуртожитку по вул. Богомольця, 18/22 м. Ужгорода, у зв'язку з його передачею в комунальну власність міста», є законним і правомірним, метою прийняття якого є забезпечення житлових прав мешканців гуртожитку відповідно до Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивачів про скасування п. 34 спільного рішення адміністрації і профкому ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» від 02.12.2011 року «Про закріплення житла за мешканцями, проживаючими в гуртожитку по вул. Богомольця, 18/22 м. Ужгорода, у зв'язку з його передачею в комунальну власність міста», зміну п. АДРЕСА_3 даного рішення та виселення з житлової кімнати є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені, а позивачами не доведено, як в суді першої так і апеляційної інстанції, що їх житлові права було порушено як відповідачем ОСОБА_5, так і ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» при прийнятті рішення про закріплення житлової площі за працівниками фабрики.

Крім того апеляційним судом встановлено, що згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.08.2015 року № 255 з гр. ОСОБА_5, термообробником ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» було укладено договір найму на квартиру № АДРЕСА_4, в 66-ти квартирному житловому будинку по вул. Богомольця, 18/22, БК «Швачка», що складається з однієї кімнати житловою площею 12,50 кв. м. Склад сім»ї - 1 особа. Кухню коридор, санвузол, душову кімнату та комору, залишено у спільному користуванні з сім»єю ОСОБА_3 Пункт 1.3 рішення виконкому 29.04.2015 р. № 139 визнано таким, що втратив чинність.

На квартиру АДРЕСА_4 у будинку 18/22 по вул. Богомольця в м. Ужгороді ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності.

На час вирішення даного спору правовстановлюючі документи ОСОБА_5 на вказане житло є чинними.

З врахуванням наведеного, колегія вважає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :