Справа №490/2324/16-ц 12.09.2016
Справа № 490/2324/16-ц
Провадження № 22ц/784/2052/16
У Х В А Л А

12 вересня 2016 року м. Миколаїв

Суддя Апеляційного суду Миколаївської області Довжук Т.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016 року по справі за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 березня 2016 року Служби безпеки України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням в розмірі23 416 грн. 27 коп.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016 року позов Служби безпеки України задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Служби безпеки України витрати, пов'язані з його навчанням в Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Ниціонального університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» в розмірі 23 416 грн. 27 коп. та 1378 грн. судового збору.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 12 серпня 2016 року ОСОБА_1 подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, зокрема, і за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Згідно із частиною другою статті 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Ухвалою судді Апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та апелянту надано строк для сплати судового збору в розмірі 1515 грн. 80 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, копію вказаної ухвали 18 серпня 2016 року було направлено на адресу ОСОБА_1, зазначену ним в апеляційній скарзі. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав копії цієї ухвали судді 30 серпня 2016 року (а.с. 96).

05 вересня 2016 року, на виконання вищезазначеної ухвали судді, ОСОБА_1 надав заяву, в якій посилається на вимоги п. 8 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначено у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Частиною першою цієї статті передбачено, що до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди першої та другої груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Пункти 8 і 9 частини першої статті 5 цього Закону визначають дві різні підстави для звільнення від сплати судового збору.

Отже, заявник звільняється від сплати судового збору за наявності однієї з указаних підстав, підтвердженої документально.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи (а.с. 89), що не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Проте, згідно посвідчення серії НОМЕР_1, має право на пільги, втановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 90), але положеннями частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено отримання ветеранами війни та особами, на яких поширюється дія цього Закону, безоплатної допомоги щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільнення від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань.

Тобто, зазначені вимоги закону застосовуються до правовідносин про соціальний захист таких осіб.

У справі, яка переглядається, правовідносини виникли у зв'язку з договірними зобовязаннями, а саме про відшкодуванням витрат пов'язаних з навчанням, а тому частина друга статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до спірних правовідносин не застосовується.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-855цс16.

Таким чином, вказані в ухвалі судді Апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року недоліки апелянтом усунуті не були.

Відповідно до положення ст. ст. 297, 121 ЦПК України, у разі не виконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 121, 297 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016 року вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя Апеляційного суду

Миколаївської області Т.С. Довжук