Номер провадження: 22-ц/785/2279/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 05.05.2010 року померла ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами розташованого по вул. Матроська, 17 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області та земельної ділянки площею 3,56 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства.

30.03.2010 року ОСОБА_5 був складений заповіт, згідно якого вона заповіла усе своє майно в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

31.03.2010 року ОСОБА_5 був складений заповіт, згідно якого вона заповіла земельну ділянку площею 3,56 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_6.

При зверненні до державного нотаріуса Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення спадщини за заповітом відповідної частки на житловий будинок, що розташований в с. Кислиця по вул. Матроська, 17, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідну частку вказаного нерухомого майна, так як на це нерухоме майно, що належить померлій відсутній правовстановлювальний документ. Крім цього позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_4 при оформленні спадщини відмовилась на її користь від частки заповіданого майна.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 зазначила, що майно, яке заповіла її мати ОСОБА_5 необхідно поділити в рівних частках, як зазначено в заповіті, однак не заперечувала проти задоволення позову.

Представник Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5, померлої 05.05.2010 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Матроська, 17. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, визнавши за нею право власності на спірний житловий будинок в цілому, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явились відповідачі по справі ОСОБА_4 та представник Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, але про розгляд справи вона сповіщалася неодноразово належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про направлення на її адресу судових повісток та копії апеляційної скарги, однак як вбачається з акту Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 22 березня 2016 року ОСОБА_4 за адресою с. Кислиця вул. Матроська 17 не проживає, ішу адресу відповідач суду не надав, тому вона була сповіщена за останньою відомою суду адресою, як це передбачає ч. 1 ст.77 ЦПК України, також до апеляційного суду надійшла письмова заяві від Кислицької сільської ради, у якій вона підтримала доводи апеляційної скарги, тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка відповідачів до апеляційного суду не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, та її пояснення на апеляцію, а також зясувавши думку Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції у рішенні послався на ч.1 ст.1269 ЦК України, згідно якої позивач та відповідач звернулись із письмовими заявами до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, відповідно до ч.1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними, а згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України.

Отже, розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що відповідач ОСОБА_4 в межах встановленого законом строку на прийняття спадщини не відмовилась від неї, тому така відмова в подальшому не має правового значення у вирішенні даного спору.

Місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд першої інстанції перевірив усі докази, які навела позивачка ОСОБА_3 у підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач ОСОБА_4 у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що спірна частина домоволодіння придбана нею у відповідача за 3 000 доларів США, про що ОСОБА_4 склала письмову розписку, після відмови нею від належної відповідачу частки спадкового майна, яке залишилося після смерті їх матері, тому правомірність набуття права власності на спірне спадкове майно за адресою: Одеська область Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Матроська 17, позивачкою доведена, та її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі не заслуговують на увагу.

Оскільки, апелянт не надала суду будь-яких належних і допустимих доказів в підтвердження того факту, що відповідачка ОСОБА_4 в межах строку позовної давності (ст. 1270 ЦК України) відмовилась від спадкового майна у встановленого законом порядку (ст.1273), немає таких доказів і в матеріалах справи, тому вказані твердження є неспроможними.

За таких обставини доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Переглядаючи судове рішення в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка ОСОБА_3 не набула у встановленому законом порядку право власності на спірнуе домоволодіння в цілому, а лише на 1/2 його частину, тобто правомірно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_7

ОСОБА_2