Справа № 442/5452/16-ц
У Х В А Л А

18 серпня 2016 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірна О.Б., перевіривши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту майна та коштів боржника,-

встановив:

16.08.2016 року ОСОБА_1 як боржник звернувся до суду зі позовом до суду до відповідача, в якому просить, зокрема зняти арешт з майна позивача за місцем проживання та у приміщенні по вул. Б. Лепкого,39, в м. Дрогобичі, та з коштів боржника, передати йому майно за місцем проживання та у приміщенні по вул. Б. Лепкого,39, м. Дрогобичі; передати йому кошти, відтермінувати сплату судового збору, судові витрати віднести на рахунок відповідача.

Перевіривши матеріали справи, приходжу до наступних міркувань.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 7 ч.1, 8 ч.1. ч.2, 12 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 383 ч.1, 384 ч.1. ч.2 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Питання зняття арешту з майна врегульовані ст.ст. 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження» є прерогативою, передусім, державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої також оскаржують шляхом звернення до суду із скаргою, а не позовною заявою у визначеному законом порядку.

Разом з тим, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» ( надалі Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник.

Згідно роз'яснень наведених у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з п. 3 ч.3 ст.121 ЦПК України заяви повертаються у випадку, коли заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

З урахуванням наведеного, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, а Законом визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, тобто позивач не має повноважень на ведення даної справи, що виключає в свою чергу можливість розгляду в порядку позовного провадження.

Щодо оскарження дій, бездіяльності, повязаних з накладенням арешту на стадії виконавчого провадження, ОСОБА_1 вправі звернутися із скаргою до суду в порядку визначеному законом, або ж безпосередньо до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, чи інші підстави, передбачені ст.ст. 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, та керуючись п. 3 ч.3 ст.121, п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя,-

ухвалив :

Матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту майне та коштів боржника повернути ОСОБА_1.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга через Дрогобицький міськрайонний суд до Апеляційного суду Львівської області протягом 5 - ти днів з дня її отримання.

Суддя Нагірна О.Б.