У х в а л а

30 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Лященко Н.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Заплотинська Олена Борисівна, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Верховного Суду України від 2 грудня 2016 року заява ОСОБА_1 була залишена без руху у зв'язку із тим, що вона не відповідала вимогам статті 357, 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Зі змісту поданої заяви вбачається, що підставою звернення до Верховного Суду України було неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права. Разом з тим, у заяві ОСОБА_1 зазначала постанову Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, проте будь-яких посилань в заяві по пункту 4 частини 1 статті 355 ЦПК України не було. ОСОБА_1 зазначала, що підставами звернення із заявою є неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, при цьому доводи заяви зводилися до оцінки судами обставин справи і застосування ними норм права, однак які саме норми на її думку неоднаково застосовані судом касаційної інстанції чи не відповідають висновкам викладеним у постановах Верховного Суду України, заявник не вказувала. ОСОБА_1 посилалася у своїй заяві на постанову Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, однак не надавала її копії. Крім того, до заяви не було додано копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву, а саме рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року. До заяви ОСОБА_1 було додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 390 грн, однак сплачена сума не відповідала розміру встановленому Законом України «Про судовий збір».

Вищевказаною ухвалою було надано строк до 19 грудня 2016 року для усунення зазначених недоліків заяви.

На адресу Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_1, проте недоліки відмічені у вищезазначеній ухвалі нею усунуті не були. В заяві відсутні будь-яких посилання по пункту 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, не зазначено які саме норми права на її думку неоднаково застосовані судом касаційної інстанції чи не відповідають висновкам викладеним у постановах Верховного Суду України, не додано копію постанови Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року та копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву, а саме рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року.

На підставі пункту 1 частини 4 статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику якщо заяву подано без додержання вимог статей 357, 358 ЦПК України і заявник не усунув недоліки протягом установленого строку.

Керуючись статтями 357-359 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України Н.П. Лященко