АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/5658/16 Головуючий 1 інстанції - Довготько Т.М.
Справа № 643/543/16-ц Доповідач Коровін С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів: Бездітко В.М., Довгаль А.П.

При секретарі: - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення порядку участі у вихованні малолітньої дитини, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в якому просив визначити наступний порядок участі батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 Нікіти Владиславовича, 21.09. ІНФОРМАЦІЯ_1, тричі на тиждень, а саме: кожного понеділка, середи і п'ятниці після відвідування дитиною дитячого садка з 16 год. 45 хв. до 19 год. 00 хв.; кожну першу і третю суботу місяця з 12 год. 00 хв. суботи до 12 год. 00 хв. неділі, тобто протягом доби; двічі на рік (влітку та взимку), протягом двох тижнів, надати можливість для його спільного відпочинку разом з дитиною у межах України.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 зазначав, що з відповідачем ОСОБА_4 з 01.09.2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 Нікіту. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. На цей час їх дитина після розлучення залишилася з матір'ю. Між ними, батьками дитини, відбулася домовленість, згідно умов якої кожного понеділка, середи і п'ятниці після відвідування дитячого садочка у 16 год. 45 хв. ОСОБА_3 забирає дитину і проводить з ним час. У випадку, якщо дитина не пішла до садка, вони з ОСОБА_4 домовляються телефоном коли і де саме він зможе зустрітися з хлопчиком. Так було до 21.10.2015 року, але у цей день він запізнився на зустріч з дитиною, і з цього приводу відповідач, у присутності сина влаштувала скандал, через що він змушений був з письмовою заявою звернутися до міліції. З того часу протягом трьох місяців колишня дружина позбавляла його можливості спілкуватися з власною дитиною і приймати участь у його вихованні. За цей час він змушений був звернутися до Служби у справах дітей Московської районної в м. Харкові державної адміністрації, де йому роз'яснили про право звернутися до суду з позовною заявою про визначення порядку його участі у вихованні дитини. Будь-якого спілкування з приводу мирного вирішення питання його участі у вихованні дитини колишня дружина уникає. Приводом звернення до суду являється протиправна поведінка відповідача, яка з невідомих причин позбавила його права участі у вихованні дитини і продовжує перешкоджати йому зустрічатися і спілкуватися з сином. Він має бажання, сили і час для спілкування зі своїм сином, не має шкідливих звичок, фізично і психологічно здоровий, жодних обставин, які б могли обмежити реалізацію його батьківських прав стосовно дитини немає.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 Нікіти Владиславовича, 21.09. ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що підставою розірвання шлюбу було агресивне ставлення до неї, сварки в присутності сина, вживання ненормативної лексики. Після розірвання шлюбу вона намагалася створити умови для спілкування батька з сином. В той же час ОСОБА_3 не бажав приймати участь у вихованні сина. В ті моменти, коли він залишався з сином на одинці за її відсутності, батько демонстрував сину відеоролики із своєю участю, які носили агресивний характер та містили елементи еротичного характеру, що є неприпустимим. Зазначені обставини призводили до конфліктів, що негативно впливало на сина. Крім того, ОСОБА_3 не бажав виконувати рекомендації лікаря щодо харчування сина, а саме не дотримувався встановленої дієти, необхідної для здоров'я дитини, наслідком чого були приступи бронхоспазму. Наслідком таких дій є необхідність прийняття гормональних препаратів. ОСОБА_3 матеріальної допомоги не надавав та не надає, не забезпечує сина необхідним одягом, медичною допомогою, не робить нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини, що свідчить про ігнорування відповідачем своїх обов'язків. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх обов'язків по утриманню дитини, вона була вимушена звернутися до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Вихованням, доглядом за сином, його забезпеченням, яке полягає в придбанні одягу, продуктів харчування, придбання ліків, оплаті послуг лікарів, забезпечення соціально-побутових умов, забезпеченні відпочинку займається вона особисто. Невиконання батьком дитини покладених на нього законодавством обов'язків принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Крім того, ОСОБА_4 зазначила, що у відношенні ОСОБА_3 порушувалась кримінальна справа за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України. ОСОБА_3 тривалий час перебував під вартою. Справа перебувала в провадженні Московського районного суду м. Харкова з 2003 року. Звільнено з-під варти ОСОБА_3 в 2004 році.

28.10.2015 року ОСОБА_3 скоєно кримінальне правопорушення у відношенні неї в присутності сина. Ним завдано їй тілесні ушкодження, які згідно висновку фахівця з питань судової медичної експертизи від 02.11.2015 року віднесено до легких тілесних ушкоджень.

В даний час Дзержинським відділом поліції ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України. Після скоєного відносно неї кримінального правопорушення у присутності сина, у нього виникло відчуття страху, неспокійний сон. Він не бажає спілкуватися з ОСОБА_3, та відчуває страх щодо такого спілкування. Відповідно висновку психолога ОСОБА_5 її сину необхідно створити безпечні, захищені умови життя. Враховуючи зазначене, вважає, що ОСОБА_6 може завдати шкоди їй та синові, у зв'язку із чим він повинен бути позбавлений батьківських прав.

В судовому засідання позивач ОСОБА_3 свій позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник проти задоволення вимог первинного позову заперечували. Вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Рішення по справі прохав прийняти з урахуванням висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Судом зазначено, що вдповідно до вимог ст.171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітньої дитини ОСОБА_4 Нікіти ІНФОРМАЦІЯ_2 через його малий вік (4 роки) щодо позовних вимог ОСОБА_3

Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкування з сином ОСОБА_3 Нікітою Владиславовичем ІНФОРМАЦІЯ_3: щосереди з 16 год. 45 хв. до 19 год. 00 хв. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції змінити. Його позовні вимоги щодо визначення порядку участі у вихованні малолітнього сина задовольнити у повному обсязі.

Він вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам, не врахував, що раніше між сторонами була домовленість щодо участі батька у вихованні сина і спілкуванні з ним. Ця домовленість припинилася з вини відповідача. Від будь якого спілкування з ним щодо участі у вихованні дитини відповідач уникає. Він має можливість і бажає виховувати сина.

Крім того, він зазначає, що згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської Міської ради було рекомендовано встановити наступний порядок його спілкування з дитиною визначивши час: щосереди з 16 год. 45 хв. до 19 год. 00 хв.; першої і третьої суботи та другої і четвертої неділі місяця з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. (а.с.114-118). Апелянт вважає, що рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 141, 153, ч.2 ст. 159 СК України.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржила. Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України колегія переглядає справу в межах апеляційної скарги ОСОБА_3, тобто в частині визначення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 Нікітою Владиславовичем.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши обставини справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміненню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення місцевого суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Частиною 3 ст. 157 СК України передбачено , що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 СК України передбачено , що якщо той із батьків, з ким поживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до частини 2 цієї статті суд визначає спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01.09.2007 року по 23.05.2014 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_7 21.09.2011 року. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, син проживає разом із матірю ОСОБА_4

Встановлено, що після розірвання шлюбу сторони не знайшли порозуміння щодо участі позивача у спілкуванні з дитиною, та її вихованні.

Згідно висновку Управління служб у справах дітей, як представника органу опіки та піклування зазначено, що не доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2. У висновку зазначено, що доцільним встановити порядок участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 Нікіти наступним чіином: щосереди з 16 год. 45 хв. до 19 год. 00 хв.; першої і третьої суботи та другої і четвертої неділі місяця з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. (а.с.114-118).

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з вимогами позивача про надання йому можливість двічі на рік (влітку та взимку) протягом двох тижнів спільно відпочивати разом з дитиною у межах України. судом враховано вік дитини та стан його здоровя.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково і визначаючи можливість участі батька у вихованні дитини тільки щосереди з 16 год. 45 хв. до 19 год. 00 хв. суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст. 153, 159 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Згідно ч.2 ст.159 С.К.України при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місця та час їхнього спілкування судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції визначаючи лише один день у тиждень (середа з 16 год. 45 хв. до 19 год. 00 хв. ) достатньо не обґрунтував такий незначний час спілкування дитини з батьком. Будь яких належних доказів щодо протиправної поведінки батька відносно сина судом не наведено. Колегія суддів вважає, що спілкування дитини з батьком раз у тиждень у середу з 16 год. 45 хв. до 19 год. 00 хв. є замало. Крім того, у висновку органом опіки та піклування зазначено, що спілкування дитини з батьком можливо також щомісячно першої і третьої суботи та другої і четвертої неділі місяця з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

За таких обставин, з урахуванням інтересів сторін та малолітньої дитини колегія суддів вважає можливим збільшити час спілкування батька з сином і доповнити рішення суду, зазначивши, що виховання та спілкування позивача з сином окрім середи можливо також у першу суботу та четверту неділю місяця з 09 год. 00 хв до 12 год. 00 хв. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року змінити в частині встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 Нікітою Владиславовичем доповнивши час участі у вихованні та спілкуванні з дитиною також першу суботу та четверту неділю щомісяця з 9 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -