АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6619/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Зінченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Укранець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року (а.с. 12) ОСОБА_3., ОСОБА_4. та ОСОБА_5. (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1. (далі - відповідач), в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Солом'янський РВ ГУ ДМС України в м. Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В обґрунтування заявлених вимог вказували, що відповідач більше двох років не проживає в квартирі, не несе витрати по її утриманню, а отже втратив право користування нею.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2014 позов задоволено - визнано ОСОБА_1. таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та знято останнього з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У серпні 2015 року представник ОСОБА_1. - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05.10.2015 заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції визнаючи відповідача таким, що втрати право користування квартирою, не дав належну оцінку тому факту, що відповідач є співвласником квартири, а отже як власник має право володіти, користуватись і розпоряджатись належною йому власністю.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку за відомими суду адресами, що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями про вручення судових повісток-повідомлень. Колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 71, 72 ЖК України та дійшов висновку, про наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Виконкому Жовтневої районної ради від 23.01.1989, ОСОБА_3 на родину у складі ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_6 (померла в 1992 році) видано ордер № 5484 серія Б на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

11.02.1989 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який розірвано за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2011. Від шлюбу в них народилася дитина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 9).

01.06.1989 ОСОБА_1. був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1998, виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в рівних долях (а.с. 8).

Частинами 1, 2 ст. 317 ЦК України імперативно закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідач є співвласником спірної квартири, а отже, в силу вимог закону, не може бути визнаний таким, що втратив право користування належною йому часткою квартири.

Ухваливши оскаржуване рішення суд першої інстанції фактично позбавив відповідача права користування належною йому власністю, що є неприпустимим.

Встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі правовідносини та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні належні законні підстави для висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та вбачає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва