У Х В А Л А

27 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 7 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 червня

2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Печерського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишила без змін.

23 грудня 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 356, 358, 391 Цивільного кодексу України та статті 156 Житлового кодексу Української РСР, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

19 березня 2014 року, 22 квітня 2015 року та 8 червня 2016 року, ухвали Верховного Суду України від 31 січня 2007 року, 10 березня, та 7 липня

2010 року постановлені ним, як судом касаційної інстанції, а також послався на постанову Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з відсутності підстав, передбачених статями 116 та 157 ЖК Української РСР, для виселення відповідачів зі спірного будинку. При цьому суди установили, що відповідачі (донька співвласниці ОСОБА_7 та її чоловік) тимчасово проживали у будинку відповідно до умов укладеного з ОСОБА_7 договору оренди з метою догляду за ОСОБА_9, яка є бабусею сторін; позивачу перешкод ніхто не чинив, оскільки відповідачі не проживали у належній йому частині будинку, кімнати які позивач займає зачиняються, а сам він проживає у своєї дружини; після закінчення дії договору оренди відповідачі виселились зі спірного будинку.

Постанова Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року прийнята у порядку, визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, не є судовим рішенням суду касаційної інстанції, а тому не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Наданими для порівняння ухвалами від 31 січня 2007 року, 7 липня

2010 року, 19 березня 2014 року та 8 червня 2016 року суди касаційної інстанції скасували ухвалені в справах рішення та передали справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, оскільки судами не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 квітня 2015 року погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які установивши, що відповідачі уклади з третьою особою (співвласником квартири) договір піднайму всієї квартири без згоди іншого співвласника (позивача) дійшли висновку про наявність підстав для виселення відповідачів із спірного нерухомого майна.

Ухвалою від 10 березня 2010 року суд касаційної інстанції залишив без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким вселено позивачку в кімнату спірної квартири та відмовлено у вселенні її чоловіка до цієї квартири з посиланням на відсутність згоди інших співвласників квартири.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду

м. Києва від 29 червня 2016 року та рішення Печерського районного суду

м. Києва від 7 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко