АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів:Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

встановила:

Позивач ПАТ КБ «Приват банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що згідно укладеного 26.09.2008 року кредитного договору № CVF0AN33550249 ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 25584,77 доларів США на строк до 26.09.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Зобов`язання за Кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення договору поруки із ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_3 порушила зобов`язання за кредитним договором і загальна сума заборгованості станом на 30.11.2015 року становить 32207,81 доларів США, з яких: 8103,81 доларів США - заборгованість за кредитом, 3355,27 доларів США заборгованість по процентам, 2141,83 доларів США - заборгованість по комісії, 18606,90 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. Вважав, що з врахуванням того,що заборгованість в сумі 8540,73 доларів США стягнута рішенням Кіцманського районного суду від 07.07.2011 року, то різниця, яка підлягає стягненню з відповідача становить 23667,08 доларів США, а також 10,47 доларів США штраф (фіксована частина), 1183,35 доларів США штраф

№22-ц/794/535/16 Головуючий у 1 інстанції Олексюк Т.І.

Категорія 19/27 Доповідач Перепелюк Л.М.

(процентна складова), а всього 24860,90 доларів США, що еквівалентно 593678,36 гривень. які просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року в позові відмовлено.

На дане рішення ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу.

Заявник вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо того,що порука ОСОБА_4 щодо кредитних зобов'язань ОСОБА_3 припинена, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи з положень ч.4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07.07.2011 року стягнуто основний борг за кредитним договором достроково, тобто кредитором встановлено дострокове погашення кредиту.

Згідно постанови ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема п.24 даної постанови, судам рекомендується при вирішенні таких спорів враховувати, що згідно зістаттею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогамстаття 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Кредитор протягом 6 місяців з моменту зміни строку виконання кредитного зобов'язання (рішення суду 07.07.2011 року про дострокове повернення кредиту) не пред'явив вимогу до поручителя, тому в силу закону дія поруки припинилась, а отже відсутні підстави для задоволення заявлених до поручителя вимог, що обґрунтовано вважав суд першої інстанції, відмовивши у позові в цій частині.

Правильним є також висновок суду про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 8103 дол.США 81 цент, оскільки зазначена сума уже стягнута рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07.07.2011 року.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи..

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, як5им суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачає частина 1 статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також такі питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються:

-чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження,

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що «Приватбанком» та ОСОБА_3 26.09.2008 року було укладено кредитний договір № CVF0AN33550249, за яким ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 25584,77 доларів США на строк до 26.09.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Зобов`язання за Кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення 26.09.2008 року договору поруки із ОСОБА_4

Згідно розрахунку загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 30.11.2015 року становить 32207,81 доларів США, з яких: 8103,81 доларів США - заборгованість за кредитом, 3355,27 доларів США заборгованість по процентам, 2141,83 доларів США - заборгованість по комісії, 18606,90 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07.07.2011 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь Приватбанку заборгованість за кредитним договором № CVF0AN33550249 від 26.09.2008 року в сумі 854073 доларів США.

Із змісту вказаного судового рішення вбачається, що з відповідача ОСОБА_3 суму основного боргу стягнуто достроково.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Тому, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, суд першої інстанції помилково вважав, що у зв'язку з відсутністю заявлених позовних вимог відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, позов не підлягає задоволенню.

Такий висновок суду протирічить вимогам ст..599 ЦК України, згідно якої зобовязанння припиняється виконанням, проведеним належним чином, а також правової позиції Верховного суду України у справі № 6-1206 цс15 про те, що, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року в частині відмови у позові ПАТ КБ «Приват банк» до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування кредитом, пені і комісії підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та за невідповідністю висновку суду обставинам справи, з ухваленням нового-про задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, колегія суддів вважає, що заборгованість по пені повинна стягуватись у гривнях, як це передбачає п.14.10 кредитно-заставного договору від 26.09.2008 року, укладеного між сторонами: ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3

Таким чином, стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає 3213дол.США80центів-заборгованість по процентам за користуванням кредитом за період з 08.04.2011 року (день ухвалення попереднього рішення суду) по 10.11.2015 року-дата подання позовної заяви, а також 2065 дол.США 73центи-заборгованість по комісії, а також 251064 грн. 90 коп.-пені за несвоєчасність виконання зобов'язання зо договором.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені з 251064 грн.90 коп. до 125000грн.

При цьому, суд керується вимогами ч.3 ст.551 ЦК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначено вище, розмір збитків позивача, що складається із відсотків та комісії, становить 5279 дол.США 53 центи (3213дол.США 80центів і 2065 дол.США 73центи), що вдвічі менший за визначену позивачем пеню.

Крім цього, колегія суддів враховує і ту обставину, що банком реалізовано предмет застави, який був придбаний за одержані відповідачкою кредитні кошти.

Крім того, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» частково судові витрати, понесені позивачем у зв'язку зі сплатою судового збору, оскільки відповідно до ст.88ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії та пені скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії та пені задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитом і комісії в сумі 5279 дол. США 53 центи і пені в розмірі 125000грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 4372 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання його законної сили.

Головуючий:

Судді: