Справа № 649/442/16-ц
Провадження № 2/649/196/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Мамаєва В.А.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. На сайті «Auto.ria.com» позивач знайшов об'яву з пропозицією придбати автомобіль марки ЗАЗ Lanos 2014 року за ціною 90000 грн., після чого звернувся до менеджера ОСОБА_3 за адресою в м. Миколаєві по вулиці Шевченка, 25/27. На що менеджер повідомила, що дійсно є акційний автомобіль ЗАЗ Lanos S 2014 року за 90000 грн. за готівковий розрахунок, і що можна заплатити в гривнях або в доларовому еквіваленті як на сайті вказано. Позивач приїжджав до неї не укладати договір, а купувати за її словами акційний автомобіль ЗАЗ Lanos 2014 року за готівковий розрахунок. По приїзду 06.04.2016 року в м. Миколаїв менеджер повідомила, що вказане авто в м. Миколаєві вже нібито продали, а Позивачу привезуть із м. Одеси, оскільки із комплектацією наплутали, немає ні кондиціонера, ні склопідйомників. Доставку пообіцяла безкоштовно з м. Одеси до м. Миколаєва. На питання де автосалон, куди прибуде авто, відповіла тут недалеко в центрі, вона сама покаже його, коли прийде автомобіль. Так як банки вже закривалися, менеджер повідомила, що потрібно прибути вранці 07.06.16 року і одночасно зателефонувала до м. Києва начебто для того, щоб притримали авто для Позивача. Вранці 07.04.16 року позивач із батьком прибули до менеджера в м. Миколаїв. Вона поспішала і, не показавши договору, сказала щоб терміново бігли оплачувати перший внесок за авто в банк, а вона поки швиденько оформить договір для автосалону для отримання авто, так як їй до 11:00 год. потрібно терміново перекинути копії договору. Позивач пішов до відділення «Приватбанку» оплатити рахунок за авто. Касир здивувалася, що в платіжні немає номера договору, і тоді позивач передзвонив менеджеру, дав трубку касирові і ОСОБА_3 їй продиктувала номер договору (причому від 06.04.2016 року хоча його тоді взагалі ще не існувало). Коли ми повернулися менеджер дала позивачу підписати договір, на що позивач запитав у неї, чому в договорі вартість інша - сума вдвічі більше ніж вона сказала і сума його платежу 19257 грн. стоїть у графі адміністративний платіж. Менеджер відповіла, що це все формальності для автосалону, щоб майстер видав авто, а на місці вже напишуть папери на 90000 грн. і залишок 70000 грн. позивач начебто погасить на місці. Отже, менеджер навмисно сказала, що сума 19257 грн. початковий внесок від 90000 грн. вартості автомобіля, щоб скоріше оплатили суму. Батько позивача ще раз повернувся в офіс і ще раз перепитав, що підписали зовсім не те, що вона говорить. На що менеджер відповіла, що немає чого турбуватися і завтра авто буде в дорозі. На наступний день позивачу зателефонувала менеджер і повідомила, що авто не завелося і треба міняти двигун протягом 3-5 місяців, і що гарантії відносно того, що позивач дочекається авто за запропонуваною акційною ціною 90000 грн. не надає, а аналогічні авто за такою ціною закінчилися, і що позивачу потрібно взяти авто за іншою ціною 190000 грн. Отже, з наведеного випливає, що 06 квітня 2016 року ОСОБА_4 під впливом омани підписав із ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в особі ОСОБА_3 несправедливий договір фінансового лізингу № 003362. Предмет лізингу є власністю лізингодавця і придбавається ним на своє ім'я за договором купівлі-продажу (п.1.6. ст.1 Договору). Згідно ст. 11.3. Договору набуття у власність (викуп) предмета Лізингу відбувається не раніше сплати Позивачем всіх платежів, передбачених даним ОСОБА_5, в повному обсязі та витрат, які зазначив чи міг зазначити Лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета Лізингу. При укладенні договору Позивач сплатив Відповідачу грошову суму в розмірі 19257 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Згідно п. 1.7. Договору, умовою передачі позивачу предмету лізингу передбачено сплату наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 Договору. У зв'язку з цим є підстави вважати, що це є залученням коштів для придбання предмета лізингу, а отже підпадає під ознаки фінансової послуги. У зв'язку з цим відповідачем було порушено ст. 34 закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринку фінансових послуг», оскільки у відповідача відсутня ліцензія на здійснення такого роду фінансових послуг. Крім цього, договір фінансового лізингу № 003362 від 06 квітня 2016 року укладений між позивачем та відповідачем у письмовій формі. Відповідно до п.1 ст.2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. На період до моменту повної виплати, предмет Лізингу передається в користування Позивачу. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 628 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не впливає із суті змішаного договору. Разом з тим, як передбачено ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. А отже, із наведеного випливає, що в момент укладення договору фінансового лізингу не було дотримано його нотаріальної форми. Крім цього, відповідно до положень ст. 19 закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Зокрема, відповідач при укладанні з позивачем договору фінансового лізингу завуалював перший платіж, що в подальшому виявилося, що останній за умовами договору не повертається в жодному випадку, оскільки є сумою начебто за відповідну послугу відповідача щодо укладення відповідного договору. Хоча, згідно із інформації працівників відповідача, позивач вважав, що сплачена сума є авансовим платежем за придбання авто. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. А отже, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст. 1 закону України «Про захист прав споживачів», а отже відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити. Також, в ході укладення відповідного договору нечітко надавав інформацію про предмет лізингу та умови укладення Договору, що не дало позивачу зробити свідомий вибір. Крім цього, наданий для підписання позивачу ОСОБА_5 містить несправедливі умови, виходячи з наступного. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Зокрема, відповідно до п. 1.4 ст.1 Договору визначено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Проте, в Договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Хоча, відповідно до п.1 ст. 808 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо. вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. При цьому, не були враховані правила солідарної відповідальності встановлені ст.ст. 541, 543 ЦК України. Відповідно до п. 1 ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до п.п. 1-3 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 ст. 1 Договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст.ст. 541, 543, 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже, такі умови є несправедливими. Підпунктами 3.2.3., 3.2.4., 3.2.6., п. 3.2. ст. 3 Договору передбачено право відповідача в односторонньому порядку вилучити предмет лізингу та в односторонньому порядку розірвати ОСОБА_5. Вказані положення є несправедливими, оскільки надають право відповідачу односторонньо вирішувати питання про розірвання договору і наявність порушень споживачем його умов, обмежують право споживача на користування предметом лізингу, ставлячи його в залежність від позиції лізингодавця. Підпунктом 3.4.5. п. 3.4. ст. 3, п.10.14. ст. 10 Договору передбачено, що споживач має право достроково здійснити сплату всіх лізингових платежів не раніше ніж через 12 календарних місяців з моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу. Більш того, у п. 10.14 ст. 10 Договору за дострокове виконання споживачем своїх договірних зобов'язань по сплаті лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців з моменту підписання Акту прийому-передачі предмета лізингу передбачений штраф в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. Наведені жорсткі умови є несправедливими і порушують права споживача на повне, ефективне і дострокове виконання умов договору. Згідно пункту 5.4 ст.5 Договору, лізингоодержувач несе відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування та ін. предмета лізингу. Відповідно до п. 5.8. ст. 5 Договору відповідач фактично звільняється від будь-якої відповідальності, що може виникнути в результаті використання предмета лізингу. В той же час на підставі п. 7.3. ст. 7 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця. Наведені умови договору також є жорстокими та несправедливими. Згідно пункту 5.7. ст. 5 Договору визначено, що на чинність цього Договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними в повному обсязі. В супереч наведеному ст.13 Договору визначає форс-мажорні обставини, що відкладають можливість виконання зобов'язань за договором. Тобто з наведеного випливає, що за умовами Договору споживачу встановлені жорсткі зобов'язання по відношенню до відповідача. Згідно пункту 5.9. ст. 5 Договору зазначено, що підписанням цього Договору позивача повідомили та попередили про всі особливості предмета лізингу. Підпунктом 3.1.3 п. 3.1. ст. 3 передбачено обов'язок відповідача повідомити позивача про всі відомі йому особливі властивості на недоліки предмета лізингу. Всупереч наведеному випливає, що в момент підписання цього Договору предмет лізингу, ще не було придбано, інформації про предмет лізингу у відповідача на момент підписання цього Договору не було, а відтак позивача не було повідомлено про всі особливості передбачені п. 5.9. ст .5 Договору, а відтак із наведеного випливає, про порушення прав споживача про повну, достовірну та доступну інформацію щодо предмета лізингу. Пунктом 10.15 ст. 10 Договору встановлено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору, а також на вимогу відповідача підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають. Тобто, споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів Відповідача в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. Статтею 12 Договору «Порядок розірвання договору. Порядок повергнення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 12.1-12.13 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді часткового повернення авансового платежу та неповернення адміністративного платежу за намір розірвання договору Позивачем, сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Відповідно п.п.4 п. 3 ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Отже, положення ст.12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність аідповідача, надають відповідачу право не повертати грошову суму у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Відповідно до п.5 та п.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір повинно бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до ст. 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, в даному випадку також має бути застосована двостороння реституція, і відповідач повинен повернути позивачу сплачену останнім грошову суму в розмірі 19257 грн. До звернення з даним позовом позивач звертався до відповідача із відповідною заявою про розірвання договору та повернення сплачених коштів. Позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003362 від 06.04.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, ) на користь ОСОБА_2 (74531, Херсонська область, Великолепетиський район, с Рубанівка, вул. Більшовицька, буд. 15, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошову суму в розмірі 19 257,00 грн. сплачену на виконання умов договору фінансового лізингу № 003362 від 06.04.2016 року.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій позов підтримав та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 06.04.2016 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу № 003362 (надалі ОСОБА_5), відповідно до якого предметом лізингу є автомобіль автомобіль ЗАЗ Lanos S 2014 року, вартістю 192570 грн. (п. 8.2 Договору).

Відповідно до умов Договору відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому вказаним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1 закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 1 ст. 2 закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю- продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що договір фінансового лізингу є недійсним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України не дотримано нотаріального оформлення договору лізингу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 6 закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений лише у письмовій формі, а відповідно до ч. 1 ст. 2 закону до відносин, що виникають у звязку з договором лізингу положення ЦК щодо найму застосовуються лише з урахуванням особливостей, передбачених законом України «Про фінансовий лізинг».

Істотні умови договору лізингу визначені ст. 6 закону України «Про фінансовий лізинг».

Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Представником відповідача позивачу було повідомлено, що вартість предмету лізингу становить 90000 грн., на що позивач погодився і написав відповідну заяву на бланку відповідача, яка додана до позову. Але вже у змісті договору (п. 8.2) вартість предмету лізингу вказана відповідачем у розмірі 192570 грн. На запитання позивача чому вартість предмета лізингу вдвічі більша, а сума сплаченого першого внеску записана як адміністративний платіж, представник відповідача пояснив, що це формальність, а при отриманні автомобіля необхідно сплатити лише різницю між 90000 грн. та першим внеском.

Суд вивчивши умови договору, встановив, що згідно п. 1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо.

За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Проте, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими.

Несправедливими також є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації'від продавця (виконавця, виробника) у зв»язку з розірванням або невиконанням ним договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Згідно пункту 5.4 ст.5 Договору, лізингоодержувач несе відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування та ін. предмета лізингу. Відповідно до п. 5.8. ст. 5 Договору відповідач фактично звільняється від будь-якої відповідальності, що може виникнути в результаті використання предмета лізингу. В той же час на підставі п. 7.3. ст. 7 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця. Наведені умови договору також є жорстокими та несправедливими.

Пунктом 10.15 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому поряду, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів.

Статтею 12 Договору встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем.

Так, пунктами 12.4-12.13 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Отже, положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії' за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Разом з тим, у договорі № 001188 не погоджено конкретного продавця автомобіля, остаточно не визначена його вартість.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов.

Згідно ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Умови договору про фінансовий лізинг обмежують права позивача як споживача, передбачені законом України «Про захист прав споживачів», законом України «Про фінансовий лізинг», ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі. Його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача і є несправедливими, а тому наявні підстави для визнання договору недійсним. Зокрема, у договорі звужені обов'язки лізингодавця, передбачені діючим законодавством, виключена його відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, значно розширені права лізингодавця, не передбачено його обов'язок надати предмет у стані, який би відповідав його призначенню, не передбачені умови щодо розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача у випадку невиконання зобов'язань відповідачем і відшкодування шкоди, всупереч вимогам діючого законодавства визначено сплату комісійної винагороди у розмірі 10% від вартості предмета договору.

Отже, враховуючи те, що в договорі фінансового лізингу укладеному між позивачем та відповідачем від 06.04.2016 року обмежені права позивача, як споживача, передбачені законом України «Про захист прав споживача», законом України «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, а тому є підстави відповідно до вимог ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203, та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати договір недійсним в цілому.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим вимогу позивача про визнання договору фінансового лізингу від 06.04.2016 р. № 003362 недійсним.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем 07.04.2016 року сплачено перший внесок по договору фінансового лізингу від 06.04.2016 р. № 003362 у розмірі 19527 грн., що підтверджується рахунком та квитанцією, а тому суд вважає необхідним відповідно до ст. 216 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму в розмірі 19257 грн.

На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 808 ЦК України, ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 закону України «Про фінансовий лізинг», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003362 від 06.04.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, ).

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, ) на користь ОСОБА_2 (74531, Херсонська область, Великолепетиський район, с Рубанівка, вул. Більшовицька, буд. 15,ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошову суму в розмірі 19257 грн. сплачену на виконання умов договору фінансового лізингу № 003362 від 06.04.2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Великолепетиський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА:

Суддя Мамаєв В.А.

Секретар судових засідань ОСОБА_1