Справа № 405/963/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватне акціонерне товариство «Креатив» про стягнення заборгованості по кредитному договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_1

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за зазначивши, що 14.01.2014 року

між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та

Приватним акціонерним товариством «Креатив» був укладений кредитний договір № 1,

згідно з яким останньому було надано кредит в сумі 20 000 000 доларів США з терміном

остаточного погашення кредиту не пізніше 01.09.2015 року, з відсотковою ставкою 11,5 %

річних. Разом з тим, всупереч умовам вказаного договору ПрАТ «Креатив» безпідставно припинило сплачувати основний кредит та відсотки за його користування, у звязку з чим виникла заборгованість у позичальника ПрАТ «Креатив» перед АТ "Ощадбанк", яка становила 25 242 771,29 дол. США, а саме: прострочений борг за кредитом 20 000 000 дол. США в еквіваленті 462 749 720 грн., прострочений борг за процентами 1 874 666,39 дол. США в еквіваленті 43 375 067,26 грн., пеня на прострочений борг та на прострочені проценти З 161 688,54 дол. США в еквіваленті 73 153 524,39 грн. та 3% річних на прострочений борг та на прострочені проценти 206 416,36 дол. США в еквіваленті 4 775 955,65 грн. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 15.01.2014 року між АТ «Ощадбанк», ПрАТ «Креатив» та ОСОБА_1 укладено тристоронній договір поруки № 1, відповідно до якого ОСОБА_1.С. зобов'язався відповідати перед АТ «Ощадбанк» по зобов'язаннях за кредитним договором № 1 від 14.01.2014 р. солідарно та у тому ж обсязі, що і ПрАТ «Креатив».

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що АТ "Ощадбанк"

неодноразово повідомляло позичальника та поручителя про необхідність погашення боргу.

30.11.2015 року позичальнику та поручителю направлялись листи-вимоги про виникнення

заборгованості по наданому кредиту та необхідність її погашення, але заборгованість не

сплачена та з боку відповідача не було вжито жодних заходів щодо її погашення.

В подальшому позивач надав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги збільшив, а саме: з зазначених вище підстав просив стягнути з відповідача прострочену заборгованість за договором кредитної лінії №1 від 14.01.2014 року у розмірі 22 070 008, 86 доларів США, 110 723 940,74 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 000 000 доларів США; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 2 070,008, 86 доларів США; загальна сума пені в розмірі 103 843 597,07 грн., в т. ч.: суму пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 96 083 922, 80 грн.; сума пені за несвоєчасну сплату процентів - 7 759 674, 27 грн.; загальна сума 3 % річних в розмірі 6 880 343, 67 грн. в т.ч.: 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 6 363 416, 24 грн.; сума 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів 516 927, 42 грн., а також судовий збір.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, позов просили задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову, в задоволенні якого просив відмовити.

Представник третьої особи заявлений позов вважав обґрунтованим та проти задоволення позову не заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору кредитної ліні № 1 від 14.01.2014 року ПрАТ «Креатив» було отримано від позивача кредит у розмірі 20 000 000 дол. США під 11,0 % на рік, що передбачено пп. 2.7.1. договору кредитної лінії №1 від 14.01.2014 року.

Згідно з умовами п п 2.3.4. (в редакції зі змінами, внесеними додатковим договором №5 від 30.06.2015 року) цього ж договору, ПрАТ «Креатив» взяв на себе зобовязання погасити суму отриманого кредиту в розмірі 20 000 000 дол. США у строк до 01.09.2015 року

включно.

Додатковим Договором № 1 до договору кредитної лінії №1 від 14.01.2014 року передбачено, що починаючи з 01 грудня 2014 року проценти за користування Кредитом розраховуються Банком за наступної процентної ставки: - за частиною заборгованості в доларах США в розмірі 11,5 процента річних, а у випадку порушенням зобовязання Позичальника, в період до 30 листопада 2014 року проценти за Користування кредитом розраховуються Банком на основі наступних процентних ставок: за частиною заборгованості в доларах США в розмірі 12 процентів річних (п.2.7.4.1), а згідно з п. п. 2.7.4.2 Кредитного договору 12,5 процентів річних.

Відповідно до Додаткового Договору № 2 від 27.02.2015 року до договору кредитної лінії №1 від 14.01.2014 року, зазначено, що у відхилення від узгоджених в п. 2.3.4 Кредитного Договору умов погашення кожного траншу сторони погодили перенести строк сплати кредитних коштів в сумі 20 000 000 дол. США з 15.01.2015 року, в строк до 15.03.2015 року (включно) (п. 1.1.3 Додаткового договору). Відповідно до Додаткового Договору № 3 від 31.03.2015 року до договору кредитної лінії №1 від 14.01.2014 року, зазначено, що у відхилення від узгоджених в п. 2.3.4 Кредитного Договору умов погашення кожного траншу сторони погодили перенести строк сплати кредитних коштів в сумі 20 000 000 дол. США з 15.03.2015 року по 01.06.2015 року (п. 1.1.3 Додаткового договору). Відповідно до Додаткового Договору № 5 від 30.06.2015 року до договору кредитної лінії №1 від 14.01.2014 року до 01.09.2015 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки № 1 від 15.01.2014 поручитель зобов'язується

перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

У разі порушення позичальником виконання зобов'язання або будь-якої його частини,

кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання позичальника перед

кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку, передбаченому цим

договором (п. 2.1. Договору поруки).

Пунктами 2.4., 2.5 Договору поруки передбачено, що якщо при настанні строку

чергового платежу відповідно до Кредитного договору Позичальником не буде сплачено

такий платіж Кредитору, Позичальник та/або Кредитор зобовязуються повідомляти

Поручителя про таке прострочення платежу, при цьому Поручитель зобовязується протягом

пяти календарних днів з моменту отримання повідомлення Кредитора або Позичальника

виплатити несплачену Позичальником суму Кредитору.

Зясованими фактичними даними встановлено, що станом на 01.09.2015 позичальник

в порушення умов Кредитного договору свої зобов'язання в частині повернення кредиту та

сплати процентів за користування кредитом не виконав.

З огляду на викладене, 30.11.2015 року, за вих. № 55/2-06/1645-12525, на адресу

відповідача позивачем було направлено повідомлення про необхідність виконання

зобовязання за Кредитним договором.

Про направлення відповідачу повідомлення про невиконання ПрАТ «Креатив» умов

Кредитного договору свідчить фіскальний чек № 4570 та опис вкладення у цінний лист від

01.12.2015.

Враховуючи встановлений судом факт належного виконання позивачем умов

Договору поруки в частині повідомлення відповідача про прострочення позичальником виконання зобовязань за Кредитним договором, суд приходить до висновку, що у відповідача на підставі пунктів 2.4., 2.5. Договору поруки виникло зобовязання погасити існуючу заборгованість позичальника перед позивачем.

Однак, як підтверджується матеріалами справи, станом на момент звернення позивача

до суду як позичальник, так і відповідач вимоги АТ «Ощадбанк» про виконання умов

Кредитного договору та погашення наявної заборгованості залишили без виконання.

За станом на 16.02.2016, у звязку з невиконанням ПрАТ «Креатив» умов вказаного

вище Кредитного договору, за ним утворилась заборгованість у сумі 22 070 008,86 дол. США

та 110 723 940,74 грн., з яких: 20 000 000 дол. США - заборгованість за кредитом; 2 070 008,86 дол. США- заборгованість за процентами за користування; загальна сума пені в розмірі 103 843 597,07 грн., в т. ч.: сума пені за несвоєчасну сплату кредиту - 96 083 922, 80 грн.; сума пені за несвоєчасну сплату процентів - 7 759 674, 27 грн.; загальна сума 3 % річних в розмірі 6 880 343, 67 грн. в т.ч.: 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 6 363 416, 24 грн.; сума 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів 516 927, 42 грн.

Разом з тим, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача з приводу порушення позивачем умов кредитного договору щодо зміни Зобовязання без згоди Поручителя, а саме: стосовно зміни позивачем строків повернення кредиту, оскільки відповідно до п. 4.3 Договору поруки № 1 від 15 січня 2014 року передбачено, що Сторони домовилися, що у випадку продовження строків повернення кредиту та або у випадку будь-яких інших змін строків здійснення платежів Позичальником за Кредитним договором, обсяг відповідальності Поручителя не змінюється.

Отже, сторонами Договору Поруки було передбачено можливість збільшення строків повернення кредиту та сторони дійшли згоди, що продовження строків виконання зобовязання з повернення кредиту не є збільшенням обсягу відповідальності відповідача.

Тому, в даному випадку суд вважає не обґрунтованим твердження представника відповідача щодо не отримання відповідачем згоди на зміну умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша

фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)

позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник

зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві

позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій

кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у

строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент

передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової

суми, що позичалась на його банківський рахунок.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння

зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших

вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у

повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним

належним чином.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання

за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -

гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку,

встановлених законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій

одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в

іноземній валюті.

Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути

виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті,

сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на

день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи

іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного

Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має

право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин,які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених

законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

Згідно з ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних

документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за

зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у

національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується.

Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №

15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними

цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного

банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на

підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до

пункту 2 статті 5 цього Декрету.

З огляду на викладене, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та

письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право

здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач має право на здійснення операцій з

надання кредитів в іноземній валюті на підставі генеральної ліцензії № 148 на здійснення

валютних операцій (з додатком), яка видана Національним Банком України 05.10.2011 року,

в звязку з чим кредитні кошти з Кредитним договором були правомірно надані ПрАТ

«Креатив» в іноземній валюті - доларах США.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається

перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед

кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись

виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх

боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником

зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором

як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну)

відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і

боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків,

якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або

виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобовязання настають наслідки,

встановлені Договором або Законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або

інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником

зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно

виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.З ст. 549 ЦК

України).

Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від

відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та боржник, який

прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити

борг, а також відсотки.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності

сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання

доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна

довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім

випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає

цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим

відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та

інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких

суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення

сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,

встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд

присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути

з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк

України» заборгованість за договором кредитної лінії № 1 від 14.01.2014 у сумі 22 070 008,86

доларів США та 110 723 940,74 грн.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі

9 958 930,82 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Публічного акціонерного

товариства «Державний ощадний банк України».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 212

215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер картки платника податків НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», Код , рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», Код банку 300465, прострочену заборгованість за договором кредитної лінії №1 від 14.01.2014 року у розмірі 22 070 008, 86 доларів США та 110 723 940,74 грн., яка включає в себе: прострочену заборгованість за кредитом - 20 000 000 доларів США; прострочену заборгованість за процентами в розмірі 2 070,008, 86 доларів США; загальну суму пені в розмірі 103 843 597,07 грн., в т. ч.: суму пені за несвоєчасну сплату кредиту - 96 083 922, 80 грн.; суму пені за несвоєчасну сплату процентів - 7 759 674, 27 грн.; загальну суму 3 % річних в розмірі 6 880 343, 67 грн. в т.ч.: 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 6 363 416, 24 грн.; сума 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів 516 927, 42 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер картки платника податків НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», Код , рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», код банку 300465, судовий збір у розмірі 9 958 930, 82 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко