Справа №333/1338/16-ц
Провадження №2/333/1259/16
08 вересня 2016 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Тучкова С.С.,
при секретарі Шелесько Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/1338/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа Управління Державної імміграційної служби України в Запорізькій області, -
Позивач і її представник у судове засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Представник позивача через канцелярію надала суду заяву, в якій просила на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за її відсутності і відсутності позивача, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі, повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися і не повідомили суд про причини неявки. Згідно з даними поштових повідомлень, судові повістки про виклик у суд ОСОБА_2, ОСОБА_3 повернуті у звязку з закінченням терміну зберігання. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування відповідачів та належного їх повідомлення про час і місце розгляду справи. Так, у газеті «Запорізька правда» була розташована обява про виклик відповідачів у судове засідання, призначене на 08.09.2016 року.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи Управління Державної імміграційної служби України в Запорізькій області, в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Конституцією України (ст.41) і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України і ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Отже, оскільки відповідачі не є власниками спірного будинку, не проживають у ньому більше року, витрати на його утримання не несуть, комунальні послуги не сплачують, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідачів в зазначеному приміщенні, що належить на праві власності позивачу, порушує право останньої як власника.
Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як задоволена основна вимога позивача, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.
Керуючись ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,ст.ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ч.4 ст.169, ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа Управління Державної імміграційної служби України в Запорізькій області, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Осипенка, будинок №53 (пятдесят три) / вулиця Політкаторжан, будинок №27 (двадцять сім).
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок з кожної.
Копію заочного рішення надіслати відповідачам не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя С.С. Тучков