У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, начальника Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області Пацак І.Р., Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Берчак Р.М., Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Битківського Л.М., Львівського апеляційного адміністративного суду, судді Львівського апеляційного адміністративного суду Мікули О.І., судді Львівського апеляційного адміністративного суду Курилець А.Р., судді Львівського апеляційного адміністративного суду Кушнерик М.П., Державної казначейської служби України про визнання права щодо отримання пенсії законним правом, визнання рішення Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області таким, що містить дискримінаційні положення, визнання рішень судів дискримінаційними, визнання рішень Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області дискримінаційними та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представниками: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила суд:

1) визнати, що постанова Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» не містить засад для її вибіркового застосування, а тому є недискримінаційним нормативним правовим актом, дія якої поширюється на усіх осіб, які виходять на пенсію, зокрема, на бібліотекарів, які мають відповідний стаж, позаяк робота по спеціальності в установах та організаціях на посадах, передбачених переліком цієї постанови, дає право на пенсію незалежно від форм власності, або відомчої приналежності установ, організацій, а відповідно до ст. 6 Закону України «Про бібліотеку та бібліотечну справу» шкільні бібліотеки по призначенню відносяться до спеціальних учбових закладів, оскільки в розділі Х Соціальні гарантії працівників бібліотек вказується, що на працівників бібліотек, незалежно від форм власності та статусу бібліотек, розповсюджуються гарантії встановлені законодавством про працю, соціального страхування, пенсійному забезпеченню, тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 30 Закону України «Про бібліотеку та бібліотечну справу» на працівників бібліотек незалежно від форм власності та статусу бібліотеки поширюються гарантії, встановлені законодавством про працю, соціальне страхування, пенсійне забезпечення;

2) визнати її право на отримання з 13 травня 2004 року пенсії за вислугою років, призначеної протоколом від 17 червня 2004 року № 371, законним і недискримінаційним;

3) визнати, що рішення Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області від 29 вересня 2015 року про припинення виплати пенсії по її пенсійній справі є таким, що містить пряму дискримінацію;

4) визнати, що рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року, Львівського апеляційного адміністративного суду від 16березня 2016 року прийняті за результатом розгляду справи №338/1418/15-а за її позовом є такими, які містять непряму дискримінацію щодо її прав, а також пособництво у здійсненні прямої дискримінації щодо неї зі сторони Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області;

5) визнати, що рішення заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Берчак Р.М. від 27 січня 2016 року № 9/Л-4 містить пряму дискримінацію щодо неї, а також пособництво у здійсненні прямої дискримінації щодо неї зі сторони Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, у тому числі містить ознаки владно-управлінського катування, спрямованого на те, щоб її фізично знищити внаслідок позбавлення законних засобів до існування;

6) припинити дію рішення Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області від 29 вересня 2015 року про припинення виплати їй пенсії, рішень Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року, Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року, що прийняті за результатом розгляду справи № 338/1418/15-а за її позовом, а також рішення заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Берчак Р.М. від 27 січня 2016 року № 9/Л-4, як таких, що містять загальнозаборонену дискримінацію щодо неї, якими її позбавлено пенсійного законного забезпечення, отже, соціального захисту;

7) відшкодувати їй майнову шкоду, списавши в солідарному порядку з рахунків Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за аналогією застосування ч. 2 ст. 230 ЦК України в подвійному розміру від розміру невиплаченої суми з 30 вересня 2015 року пенсії.

8) відшкодувати їй моральну шкоду, списавши в солідарному порядку з рахунків Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, Львівського апеляційного адміністративного суду, у розмірі 30 тис. грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року, відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України. Заявнику повернуто судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представників: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суди, правильно застосувавши положення п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, дійшли до обґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини стосуються неправомірності рішень та дій Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області їх посадових осіб щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_4 пенсії за вислугою років, тому не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представниками: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик