РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Коробенка С.В.

при секретарі - Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору удаваним правочином,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 29.09.2015 року звернувся з позовною заявою, в якій просив визнати договір про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, удаваним правочином, та визнати, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2007 року таким, що укладений в національній грошовій одиниці України - гривні, зобов'язати відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2007 року у гривні України за курсом НБУ, встановленим на момент складання договору - 5,05 грн. за 1 долар США.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29.08.2007 року ним з банком було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позивачу кредит у розмірі 96790 доларів США, еквівалентних 488789,50 гривень, з кінцевим терміном повернення кредиту (з урахуванням внесених змін) до 29 серпня 2019 року, а позивач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

Зазначав, що фактично кредит відповідачем було видано не в доларах США, а в національній валюті України - гривні, а Кредитний договір в іноземній валюті сторони уклали лише для того, аби приховати правочин, який вони насправді вчинили - Кредитний договір в національній грошовій одиниці України - гривні. Відтак, будь-які правові та фактичні підстави для стягнення з позивача, як позичальника, на користь відповідача будь-яких сум у зв'язку з виконанням Кредитного договору в доларах США відсутні.

В позові посилався на те, що в тексті Кредитного договору, передумовою для отримання кредиту було відкриття позивачу, як позичальнику, поточного рахунку НОМЕР_1 з наступним зарахуванням на нього суми кредиту, в кредитному договорі не передбачено зобов'язання банку, щодо відкриття позивачу поточного рахунку в іноземній валюті з кодом валюти - 840 (долари США). На момент укладання Кредитного договору та отримання кредитних коштів, між позивачем та відповідачем договір банківського рахунку не укладався, порядок видачі кредиту не відображав той порядок, що був визначений сторонами в Кредитному договорі, поточний рахунок НОМЕР_1, який вказаний в Кредитному договорі, не належить до рахунку в іноземній валюті (долар США) і в ньому відсутній код іноземної валюти ( 840 долари США). Крім цього, позивачем не було підписано жодної заявки (розпорядження) про видачу кредитних коштів з його поточного рахунку, відкритого у Банку для цієї мети.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважав його безпідставним та просив у позові відмовити, проти розгляду справи за відсутності представника позивача не заперечував.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми або багатосторонніми (договори) (ч.1 ст.203 ЦК України). В свою чергу, зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України.).

Положеннями ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 29.08.2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 96790,00 доларів США.

Розділом 1 Кредитного договору визначено, що Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті (доларах США) в сумі 96 790 доларів США, що дорівнює еквіваленту 488789,50 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, для чого надає Банку письмову заяву (за формою згідно з вимогами Банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту). Така заява Позичальника укладена та надана згідно з умовами Договору, є підставою для видачі Банком траншу Позичальнику. При цьому, Позичальник укладаючи цей Договір, усвідомлював можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного Договору.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст.533 ЦК України ).

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України ). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто, удаваний правочин вчиняється з метою приховати інший правочин та воля обох сторін має бути направлена на укладення саме такого договору, за яким реально встановлюються інші правовідносини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06.11.2009 року, за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Удавані правочини можуть бути вчинені як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування незаконного правочину. Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину. Якщо в результаті вчинення правочину настають і інші правові наслідки, правочин не може бути визнаний удаваним.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Як вбачається зі змісту вищезазначеного договору, відповідно до умов договору воля сторін договору, насамперед позичальника, була спрямована на отримання коштів саме в доларах США, між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору - надання кредиту саме в еквіваленті - долари США, позивач був ознайомлений з умовами укладеного ним договору, що підтверджується його особистим підписом позивача у договорі.

При цьому позивач не був обмежений у виборі валюти кредитування, укладаючи договір, усвідомлював значення своїх дій, у зв'язку з чим своїм підписом засвідчив власне волевиявлення укласти договір саме на тих умовах, які в ньому викладені.

Таким чином, при укладенні вищезазначеного договору в іноземній валюті (долар США), беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту шляхом оплати суми мінімально необхідного щомісячного платежу, розмір якого склав 806,60 доларів США, саме в доларах США, сторони за договором, перш за все, позивач, погодили валюту договору.

Безспірно встановлено, що за підписом ОСОБА_1 до Банку подано письмову заяву, в якій зазначено бажану суму кредиту, відповідно до умов договору, в сумі 96790 доларів США, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №51 від 29.08.2007 року.

Крім того, з часу укладення оспорюваного договору позивач виконував його, сплачуючи внески в рахунок погашення кредиту, а отже, визнавав його умови та дійсність.

Також Закон України «Про банки і банківську діяльність» не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

Так, правила ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Отже, банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, позивачем жодним чином не доведено факт, що він та Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» умисно уклали кредитний договір про надання кредиту в іноземній валюті, хоча насправді між ними склалися відносини, що випливають з кредитного договору про надання кредиту в національній валюті.

За оспорюваним договором одна сторона - банк передала, інша - позивач прийняла в борг кошти на умовах, викладених в договорі, тобто сторонами вчинено дію, що призводить до виникнення взаємних прав та обов'язків, що є неможливим за удаваним правочином.

Таким чином, суд зауважує, що в обґрунтування позовних вимог стороною позивача у відповідності до вимог ст.ст.10,57,60 ЦПК України не представлено доказів тієї обставини, що укладанням кредитного договору сторони приховували укладання іншого виду договору з метою банка уникнути сплати податків і зборів, оскільки позивач не оспорює суті та наслідків правочину, а лише намагається в такий спосіб змінити валюту зобов'язання.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не було доведено того, що укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2007 року є удаваним, а тому правові підстави для визнання договору удаваним відсутні.

Керуючись ст.ст. 257, 509, 525, 526, 530, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору удаваним правочином відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: