КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/4754/15-ц
Провадження № 2/488/545/16 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.05.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі ОСОБА_2,

за участю позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, під індивідуальне будівництво, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вулиця Литовченка № 245, у порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер 09.02.2006 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 16.09.1994 року рішенням 2 сесії 22 скликання Жовтневої районної ради Миколаївської області її сину - ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку площею 0,10 га, під індивідуальне будівництво по вулиці Литовченка, № 245 в м. Миколаєві.

21.07.1995 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті, спадщину у вигляді земельної ділянки, яка розташована за вищевказаною адресою, фактично прийняв його батько, чоловік позивачки ОСОБА_4, так як безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним за одною адресою, але не оформив спадщину.

09.02.2006 року ОСОБА_4 помер. На випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не залишив, тому позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4 У встановлений законом строк позивачка звернулася до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус завела спадкову справу, однак у у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила, посилаючись на те, що нею не надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності ОСОБА_5 на спадкову земельну ділянку.

Посилаючись на неможливість в позасудовому порядку оформити належну їй спадщину, позивач була змушена звернутися до суду із даним позовом.

Позивач в судовому засіданні, вимоги, викладені у позові підтримала та просила суд задовольнити їх.

Представник відповідача Миколаївська міська рада, в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із таких підстав.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК України України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

-ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х Земельного Кодексу України «Перехідні положення».

Аналізуючи вищевикладене та надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до переконання, що позивач не довів своїх позовних вимог та обставин, викладених ним у позовній заяві.

Зокрема, позивачем не надано документ, якій би підтверджував право власності (Державний акт або Свідоцтво про право власності на земельну ділянку) на земельну ділянку площею 0,10 га, під індивідуальне будівництво, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вулиця Литовченка № 245 за ОСОБА_5.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З січня 2013 року державні акти на земельну ділянку не видаються. Замість державного акту власник землі отримує свідоцтво про право власності на нерухоме майно (ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»), яке видається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі і на права, які виникли до 01.01.2013 року, оскільки повноваження Держземагенства в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач своїх позовних вимог не довів, та не виконав вимоги ч.3 ст. 10 ЦПК України, тому не знаходить підстав для задоволення його позову.

Керуючись ст.ст. 14,209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 534, 548, 549 ЦК, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.І. Селіщева