У х в а л а

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в 2012 році вона познайомилася з відповідачем, який є громадянином Республіки Сербія, згодом вони стали проживати разом та вести спільне господарство, у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася двійня - ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Позивач зазначала, що відповідач вихованням дітей не займається, не надає фінансової допомоги на їх утримання, фактично не виконує батьківських обов'язків.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей та стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення ними повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, уродженця Республіки Сербія, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 10 серпня 2015 року, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_6, уродженця Республіки Сербія на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 10 серпня 2015 року, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Крім того, згідно з висновком Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 24 грудня 2015 року, недоцільно позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 березня

2016 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук