Провадження № 2/638/779/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Котяш Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ідалія", Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, про повернення грошових коштів,

встановив:

09 листопада 2015 року до Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - Управління, відповідач 1) , ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, відповідач 2) , треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідалія», Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому просив суд:

-визнати право позивача на грошові кошти, надані в борг ОСОБА_2, що знаходяться на зберіганні на депозитному рахунку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області у сумі 3000 доларів США та 2000 грн.

-зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області у порядку передбаченому діючим законодавством України повернути позивачу грошові кошти у розмірі 3000 доларів США та 2000 грн., що знаходяться на депозитному рахунку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Свій позов мотивує тим, що відповідно до боргової розписки від 01 вересня 2010 року позивач позичив ОСОБА_2 гроші у розмірі 4000 доларів США строком на 5 років. З 03 вересня 2010 року по 17 вересня 2010 року позивач, його син ОСОБА_2, невістка - ОСОБА_5 та онук ОСОБА_6 відпочивали на території Автономної республіки Крим. 17 вересня 2010 року на території Автономної республіки Крим ОСОБА_2 був затриманий Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та доставлений у м. Полтаву, де йому було пред'явлено обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

25 січня 2012 року ОСОБА_2 був засуджений Фрунзенським районним судом м. Харкова на 5 років умовно, без конфіскації майна, та на підставі ст.75 УК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на три роки. 25 січня 2015 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 був звільнений від відбування призначеного покарання у зв'язку з закінченням іспитового строку.

Відповідно до протоколу особистого обшуку від 17.09.2010 року у ОСОБА_2 Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області були вилучені надані позивачем під розписку частину грошових коштів у сумі 3000 доларів США та 2000 грн., які не були визнані речовим доказом по кримінальній справі.

Позивач зазначає, що вказана частина грошових коштів , була надана позивачем ОСОБА_2 під розписку, а потім була передана на депозитний рахунок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та на даний час знаходяться там.

Посилаючись на Інструкцію про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року N 51/401/649/471/23/125 позивач просить задовольнити його позов про визнання права власності на зазначені кошти.

Відповідач 1- Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області представника до суду не направив, просив розглядати справу за його відсутності. Подав до суду заперечення в яких просить суд відмовити в задоволенні позову та зазначає, що обов'язок повернення коштів належить саме ОСОБА_2, а не Управліню.

Відповідач по справі 2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2016 року у якості третіх осіб до справи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідалія» та Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Треті особи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання до суду не з'явились, про причини своєї неявки не повідомили.

Суд заслухавши думку позивача, відповідача 2, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 01 вересня 2010 року позивач позичив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4000 доларів США строком на 5 років (а.с.3).

17 вересня 2010 року на території Автономної республіки Крим ОСОБА_2 був затриманий Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та доставлений у м. Полтаву, де йому було пред'явлено обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Відповідно до протоколу особистого обшуку від 17.09.2010 року у ОСОБА_2 Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області були вилучені грошові кошти у сумі 3000 доларів США та 2000 грн.(а.с.18-19).

25 січня 2012 року ОСОБА_2 був засуджений Фрунзенським районним судом м. Харкова на 5 років умовно, без конфіскації майна, та на підставі ст.75 УК України був звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на три роки (а.с.65-145). Грошові кошти, вилучені у ОСОБА_2 відповідно протоколу огляду від 27.09.2010 року - 2000 гривень та 3000 доларів США, розміщені на депозитному рахунку Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області після набрання вироком законної сили, залишено зберігатись на депозитному рахунку до розв'язання відповідним відділом державної виконавчої служби питання про погашення цивільного позову.

Таким чином, грошові кошти у сумі 2000 грн. та 3000 доларів США розміщені на депозитному рахунку Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з метою забезпечення цивільного позову.

Відповідно до довідки від 01.04.2016 року №4/592 наданої управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області вилучені у ОСОБА_2 грошові кошти зберігаються на депозитному рахунку УМВС України в Полтавській області до вирішення питання відповідними органами виконавчої служби щодо відшкодування цивільного позову.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем 2 на даний час не здійснено відшкодування цивільного позову відповідно до вироку суду.

Щодо тверджень позивача про належність йому коштів у сумі 2000 грн. та 3000 дол. США, вилучених у ОСОБА_2 Управлінням, оскільки вони були надані позивачем ОСОБА_2 на підставі боргової розписки від 01.09.2010 року, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністрерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Держаної судової адміністрації України від 27.08.2010 року N 51/401/649/471/23/125 відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України у вироку, постанові судді або ухвалі суду, постанові органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи повинно бути вирішене питання про долю речових доказів, при цьому: 1) знаряддя злочину, що належать обвинуваченому, конфіскуються; 2) речі, вилучені з обігу, підлягають передачі відповідним установам або знищуються; 3) речі, які не становлять ніякої цінності і не можуть бути використані як лом, підлягають знищенню, а у випадках, коли зацікавлені особи просять про це, можуть бути передані їм; 4) грошові кошти та інші цінності, стосовно яких прийнято рішення про конфіскацію згідно з вироком суду, підлягають зверненню у дохід держави.

Всі інші речі повертаються законним власникам, а при невстановленні останніх переходять у власність держави; у разі суперечки про належність цих речей питання вирішуються у порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Таким чином гроші є речами визначеними родовими ознаками.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 01 вересня 2010 року позивач позичив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4000 доларів США строком на 5 років (а.с.3). Дану обставину підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У протоколі особистого обшуку від 17.09.2010 року у ОСОБА_2 Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області були вилучені грошові кошти у сумі 3000 доларів США та 2000 грн. Отже, суми запозичених та вилучених коштів не співпадають. Між тим, ані в борговій розписці, ані в протоколі особистого обшуку номерів грошових купюр не зазначено, тому суд вважає недоведеними, обставини, що грошові кошти, які зберігаються на депозитному рахунку Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області є саме тими коштами, які були передані позивачем ОСОБА_2

Також слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, обов'язок повернути грошові кошти у сумі встановленій борговою розпискою належить саме ОСОБА_2, проте позивачем такої вимоги до відповідача 2 не заявлено.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову позивачу у позові через безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Керуючись, ст. 209, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ідалія", Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, про повернення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -