Справа № 182/6962/15-ц
Провадження № 2/0182/445/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

за участю позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності, визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14.09.2015 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Їй на праві спільної часткової власності на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Право власності на 1/2 частину вказаної квартири було зареєстровано 31.07.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2013 року № 7565962.

Інша 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року належить її колишньому чоловіку, відповідачу по справі ОСОБА_4.

Користування вказаною квартирою спільно з відповідачем є неможливим, оскільки останній не дає їй такої можливості, постійно вчиняє сварки, застосовує по відношенню до неї фізичну силу. Вона змушена проживати разом з дитиною у своєї сестри, що створює для неї великі незручності, заважаючи влаштувати своє особисте життя.

Фактично вказана спірна квартира повністю знаходиться у користуванні відповідача, де він проживає до теперішнього часу.

Виділ в натурі частки квартири, що є у спільній частковій власності є неможливими, так як спірна однокімнатна квартира є неподільною. Здійснити розділ спірної квартири шляхом виділу кожному зі співвласників його частки є технічно неможливим.

Відповідач відмовляється у добровільному порядку вирішити питання про розподіл квартири шляхом її відчуження третім особам, або компенсувати їй-позивачу її частку.

Беручи до уваги те, що розділити в натурі спірну однокімнатну квартиру технічно неможливо, вважає, що розділ слід здійснити шляхом присудження відповідачу її частки, а саме належної їй 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, а з відповідача на її користь слід стягнути грошову компенсацію за її частку у спірній квартирі.

Згідно експертної оцінки, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 219957 грн. 50 коп. 1/2 частина від 219957 грн. 00 коп. = 109978 грн. 50 коп., що в еквіваленті по курсу НБУ складає 5000 доларів США на дату оцінки 15.07.2015 року.

Відповідач має постійне місце роботи та стабільний заробіток, а також отримав у спадок 1/2 частину у двокімнатній квартирі після смерті його матері.

Тому, просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 109978 грн. 50 коп. вартості її частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2, яка належить їй у праві спільної часткової власності однокімнатної квартири АДРЕСА_2; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Позивач у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана у період шлюбу з відповідачем. Після розірвання шлюбу вони в судовому порядку здійснили поділ квартири, за кожним було визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідач не бажає сплатити їй грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину спірної квартири. Вона хотіла проживати у спірній квартирі, однак відповідач поселив у квартиру квартирантів і вона не може користуватися своєю частиною квартири. Відповідач погрожував їй та казав, що якщо вона зявиться у квартирі, то він її вижене. З цього приводу вона зверталась до дільничного, однак той рекомендував їй звертатись до суду.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суду пояснив, що спірна однокімнатна квартира була придбана у період шлюбу. Його матір допомогла їм придбати вказану квартиру, тому квартира його і йому незрозуміло чого він повинен сплачувати позивачу гроші за частину квартири. Вказав, що позивач хотіла продати 1/2 частину квартири йому, але квартира і так його. Крім того, їх син частко приходить до нього, ночує у квартирі. Спірну квартиру у спадок пізніше отримає син. За рішенням суду його-відповідача було зобовязано не чинити позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою та зобовязано надати ключі. У позивача є ключі від квартири, а отже вона може туди потрапити. Позивач приходила у квартиру та робила оцінку без його присутності. З проведеною оцінкою квартири він не згодний. Інших доказів оцінки квартири він не має, однак вважає, що сума оцінки квартири наданої позивачем завищена. Таких коштів він не має. Він пропонував позивачу оформити заповіт щодо спірної квартири на сина, однак позивач відмовляється. З огляду на це, взагалі не згоден платити позивачу грошову компенсацію за її частку у квартирі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року, винесеному у справі № 182/444/13-ц провадження № 2/0182/1353/2013 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, яке набуло чинності 14.07.2013 року (а.с.21,22), за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на частку спільної власності подружжя; за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на частку спільної власності подружжя. Вказаним рішенням суду було встановлено, що сторони з 04.01.1997 року по 09.09.2010 року знаходились у зареєстрованому шлюбі.

Право власності позивача на 1/2 частину вказаної квартири було зареєстровано 31.07.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2013 року та від 13.04.2016 року (а.с.5,19).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову у справах за позовами про захист права приватної власності», що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року також було встановлено, що відповідач чинив перешкоди позивачу у користуванні квартирою та проживанні у ній. Тому, вказаним рішенням суду було усунуто перешкоди позивачу у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, вселивши позивача у зазначену квартиру.

На даний час позивач не може проживати в спірній квартирі та користуватися своєю частиною квартири. Відповідач не дає позивачу можливості користуватися її частиною квартири, вчиняє сварки, що робить її проживання там неможливим. Доказів зворотного відповідачем суду надано не було.

Визначити порядок користування квартирою не представляється можливим, оскільки квартира складається з однієї кімнати, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають, оскільки шлюб між ними було розірвано. Заселення в одну кімнату осіб, які не є членами однієї сімї, є порушенням їх житлових прав. Окрім того, відповідно до ст.50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за девять років, крім подружжя.

Як вбачається з копії Технічного паспорту (а.с.45-47), спірна квартира має загальну площу 34,2 кв.м., в тому числі: житлову площу 18,4 кв.м., допоміжну площу 15,8 кв.м., та складається з однієї кімнати. Вказана квартира є неподільною, що відповідає положенням ст.183 ЦК України.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що виділити зі спільної часткової власності в натурі 1/2 частину квартири, що належить позивачу на праві спільної часткової власності, є фізично неможливим. Крім того, суд приходить до висновку, що технічні характеристики спірної квартири та її конструктивні особливості свідчать про неможливість виділити сторонам ізольовані жилі й інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Сторони у судовому засіданні клопотань про призначення експертизи з визначення вартості спірної квартири не заявляли.

Вартість спірної квартири була визначена субєктом оціночної діяльності - ТОВ «Експерт оцінка плюс» оцінювачем ОСОБА_5 Згідно Висновку про вартість обєкта незалежної оцінки, складеного оцінювачем ТОВ «Експерт оцінка плюс» ОСОБА_5, дата оцінки 15.07.2015 року, курс $ на дату оцінки: 21,9953 грн., ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки (без ПДВ) складає 219957 грн. 00 коп. (а.с.6,23-49). Вартість 1/2 частини квартири складає 109978 грн. 50 коп. (219957 грн. 00 коп. : 2 = 109978 грн. 50 коп.).

Посилання відповідача на те, що він не має можливості сплатити позивачу грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири у звязку із відсутністю таких коштів та таких доходів, суд до уваги не приймає, оскільки всупереч вимог ч.3 ст.10 ЦПК України відповідачем доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було.

Враховуючи вищевикладене, та беручі до уваги неможливість спільного користування спірною квартирою та неможливість виділу її частки в натурі, та те, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися належною позивачу частиною спірної квартири, те, що позивач на отримання грошової компенсації погоджується, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1099 грн. 78 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.1).

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ч.2 ст.183, ч.ч.1,2,3 ст.358 ,ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 109978 грн. 50 коп. (сто девять тисяч девятсот сімдесят вісім грн. 50 коп.) вартості частки ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Право ОСОБА_3 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 припинити з дня отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4 грошової компенсації в розмірі 109978 грн. 50 коп. (сто девять тисяч девятсот сімдесят вісім грн. 50 коп.) та визнати за ОСОБА_4 право власності на частку в розмірі 1/2 частини, що належить ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1099 грн. 78 коп. (одна тисяча девяносто девять грн. 78 коп.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції потягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1