Справа № 610/3990/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Феленка Ю.А.,

секретаря судового засідання Петрової І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про стягнення одноразової винагороди за загальні результати роботи за підсумками року, скасування наказу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» одноразової винагороди за загальні результати роботи за підсумками 2014 року (так званої 13 зарплати) та 5000 грн моральної шкоди. В подальшому позивач доповнив свої позовні вимоги і крім зазначеного просив суд: визнати недійсним та скасувати наказ в.о. Голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» № 63-к від 18.02.2014 про призначення ОСОБА_3 виконуючим обовязки директора філії «Управління «Укргазтехзвязок»; визнати, що ОСОБА_3 не мав юридичного права виконувати обовязки директора філії «Управління «Укргазтехзвязок».

Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що він з березня 2002 року по 26.03.2014 працював на посаді водія автотранспортних засобів 1 класу Червонодонецького вузла звязку Шебелинського цеху технологічного звязку Харківського регіонального центру «Газтехзвязок» Управління «Укргазтехзвязок» ПАТ «Укртрансгаз». Звільнений був на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільнені йому не була виплачена одноразова винагорода за загальні результати роботи за підсумками 2014 року, яка передбачена додатком № 10 до Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2013-2015 роки, і яку просить стягнути з відповідача. Зазначає, що вказаним порушенням норм трудового законодавства йому також завдано моральну шкоду, яку оцінює в 5000 грн.

В мотивування доповнених позовних вимог позивач зазначив, що наказ в.о. Голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» № 63-к від 18.02.2014 про призначення ОСОБА_3 виконуючим обовязки директора філії «Управління «Укргазтехзвязок» не відповідає вимогам Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМ України № 1242 від 30.11.2011. Так, у вищевказаному наказі відсутні графа «З наказом ознайомлений» та розяснення щодо обсягу юридичних прав наданих цим наказом ОСОБА_3 Сам ОСОБА_3 з даним наказом ознайомлений не був, т.я. відсутні його підпис, П.І.П. та згода на взяття на себе зазначених в наказі обовязків. Крім того, наказ виданий виконуючим обовязки Голови Правління «Укртрансгаз», який не мав такого права, оскільки відповідно до Статуту ПАТ «Укртрансгаз» та Положення про філію Управління «Укргазтехзвязок» право призначати виконуючого обовязки директора Управління «Укргазтехзвязок» ПАТ «Укртрансгаз» належить лише Голові Правління ПАТ «Укртрансгаз». Враховуючи, що спірний наказ винесений з порушенням вимог чинного законодавства, позивач вважає, що ОСОБА_3 не мав юридичного права виконувати обовязки директора філії Управління «Укргазтехзвязок».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала зазначивши, що одноразова винагорода за загальні результати роботи за підсумками року передбачена додатком № 10 до Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2013-2015 роки. Виплата вказаної винагороди є правом ПАТ «Укртрансгаз», а не його обовязком і залежить від фактичної наявності фінансових можливостей. Зазначена винагорода виплачується у першому кварталі року, наступного за звітним. Оскільки дія додатку № 10 до Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2013-2015 роки було призупинено з 01.01.2015 до 31.12.2015, працівникам ПАТ «Укртрансгаз» одноразова винагорода за загальні результати роботи за підсумками 2014 року не виплачувалась. Таким чином ОСОБА_1 також не має права на її отримання. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, т.я. є похідними.

В заперечення на доповнені позовні вимоги позивача, представник відповідача вказала, що наказ в.о. Голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» № 63-к від 18.02.2014 відповідає чинному законодавству. Наявність та законність повноважень ОСОБА_3, а також повноважень інших посадових осіб відповідача, вже були предметом дослідження судами як 1-ї, так і апеляційної інстанції при розгляді інших справ за позовами ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз». Так, при розгляді цивільної справи № 610/1590/14-ц, судом було встановлено обставини щодо законності та правильності проведення процедури скорочення посади, яку обіймав ОСОБА_1, в тому числі, законність звільнення ОСОБА_1 та наявність повноважень у посадових осіб ПАТ «Укртрансгаз» на видання наказів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що з березня 2002 року по 26.03.2014 ОСОБА_1 працював на посаді водія автотранспортних засобів 1 класу Червонодонецького вузла звязку Шебелинського цеху технологічного звязку Харківського регіонального центру «Газтехзвязок» Управління «Укргазтехзвязок» ПАТ «Укртрансгаз» та був звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказані факти були встановлені рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.06.2015 року по справі № 610/1590/14-ц (а.с. 45-49).

Згідно додатку № 10 до Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2013-2015 роки, в ПАТ «Укртрансгаз» була передбачена одноразова винагорода за загальні результати роботи за підсумками року, яка виплачується у першому кварталі року, наступного за звітним (а.с. 41).

Відповідно до п. 2.5 вказаного додатку № 10, одноразова винагорода за загальні результати роботи за підсумками року може бути виплачена працівникам, які не відпрацювали повний календарний рік з поважних причин, зокрема, у звязку з скороченням чисельності або штату працівників.

При звільнені ОСОБА_1 не була виплачена одноразова винагорода за загальні результати роботи за підсумками 2014 року, що підтверджується довідкою Управління «Укргазтехзвязок» № 98 від 30.12.2015 (а.с. 43-44) та не заперечувалось представником відповідача.

З відповіді Управління «Укргазтехзвязок» вих. № 1792/19-01 від 09.09.2015 на заяву позивача та вищевказаної довідки № 98 від 30.12.2015 вбачається, що одноразова винагорода за загальні результати роботи за підсумками 2014 року працівникам ПАТ «Укртрансгаз» не нараховувалась та не виплачувалась, у звязку з тим, що дію пункту 4.9 в частині додатку № 10 до Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2013-2015 роки призупинено з 01.01.2015 до 31.12.2015.

Згідно ч. 3 ст. 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

З ч. 2 ст. 97 КЗпП України вбачається, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структуру заробітної плати складають:

- основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Також питання винагороди на підприємстві (як складової частини матеріального стимулювання праці для підвищення мотивації працівників до праці, продуктивності і ефективності виробничої діяльності) докладно розглянуті у Методичних рекомендаціях щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій затверджених Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 23 від 29.01.2003 в яких винагорода визначена як будь-яка одноразова, періодична або щомісячна матеріальна (грошова чи натуральна) виплата працюючому на підприємстві, відповідно до показників та умов цієї виплати, визначених підприємством.

Питання винагороди за загальні результати роботи за підсумками року також регулює наказ Мінпраці від 31.03.99 № 44, яким затверджено Рекомендації щодо визначення заробітної плати працівників залежно від особистого внеску кожного працівника в кінцеві результати роботи підприємства. Як зазначено у розділі 8 цих Рекомендацій, з метою утримання кваліфікованих кадрів підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей, можуть запроваджувати виплату винагороди за результатами роботи підприємства за рік та за вислугу років. Винагорода за результатами роботи підприємства за рік прямо пов'язана з кінцевими результатами роботи підприємства. Її розмір пов'язується з особистими результатами праці кожного працівника, зі стажем його роботи на підприємстві.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України вбачається, що винагорода за загальні результати роботи за підсумками року відноситься до категорії заохочувальних та компенсаційних виплат, які прямо не передбачені актами чинного законодавства про оплату праці і проводяться понад встановлені зазначеними актами норми. Нарахування та виплата вказаної винагороди не є обовязком роботодавця, а є його правом, і прямо залежить від фінансових можливостей підприємства.

Як встановлено судом, ПАТ «Укртрансгаз» не нараховувало та не виплачувало своїм працівникам одноразову винагороду за загальні результати роботи за підсумками 2014 року.

Крім того, в пункті 2.5 додатку № 10 до Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2013-2015 роки також закріплено лише право, а не обовязок роботодавця виплачувати одноразову допомогу за загальні результати роботи за підсумками року працівникам, які не відпрацювали повний календарний рік з поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача одноразової винагороди за загальні результати роботи за підсумками 2014 року.

Щодо вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 5000 грн, суд виходить з того, що статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього зусиль для організації свого життя.

Тобто, право позивача на відшкодування моральної шкоди прямо залежить від порушення його законних прав, а оскільки судом не встановлено порушення закону щодо оплати праці позивача, то з боку відповідача відсутні винні дії, що призвели до моральних страждань позивача, а тому його позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позов в частині визнання недійсним та скасування наказу в.о. Голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» № 63-к від 18.02.2014 про призначення ОСОБА_3 виконуючим обовязки директора філії «Управління «Укргазтехзвязок» та визнання, що ОСОБА_3 не мав юридичного права виконувати обовязки директора філії «Управління «Укргазтехзвязок» суд зазначає наступне.

Як пояснив в судовому засіданні сам позивач, вказані позовні вимоги зумовлені тим, що його було звільнено з роботи за наказом в.о. директора Управління «Укргазтехзвязок» ОСОБА_3 (наказ № 130-к від 26.03.2014), який не мав на це юридичного права.

Судом встановлено, що позивач оскаржував своє звільнення в судовому порядку. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16.06.2015 по справі № 610/1590/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015, ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні на роботі (а.с. 45-49, 50-55).

Більш того, як убачається з належним чином завіреної копії наказу в.о. Голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» від 18.02.2014 № 63-к, він підписаний повноважною на те посадовою особою. Виконання обов'язків директора філії «Управління «Укргазтехзвязок» на ОСОБА_3 покладено з часу видання цього наказу, а не ознайомлення з ним. По факту ОСОБА_3 приступив і виконував ці обов'язки у визначений термін.

Доводи позивача про те, що право призначати виконуючого обовязки директора філії «Управління «Укргазтехзвязок» надано лише Голові Правління ПАТ «Укртрансгаз», а не виконуючому обовязки, є безпідставними, так як надані представником відповідача належним чином завірені копії Статуту ПАТ «Укртрансгаз» та Положення про філію «Управління «Укргазтехзвязок» не містять жодних обмежень прав та обовязків виконуючого обовязки Голови Правління щодо виконання ним наданих повноважень.

Також суд зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факти фальсифікації чи підробки оскаржуваного наказу (відповідне рішення суду, що набрало законної сили).

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача, а відтак про необхідність відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 97, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 1, 2, 15 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 10, 11, 59-61, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про стягнення одноразової винагороди за загальні результати роботи за підсумками року, скасування наказу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: