Справа № 381/280/14-ц Головуючий у І інстанції Буймова Л. П.
Провадження № 22-ц/780/5685/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 22.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Березовенко Р.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Борівська селищна рада Фастівського району, Фастівська районна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Фастівського нотаріального округу ОСОБА_7, Фастівський міськрайонний відділ РУ ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації, Орган опіки та піклування Фастівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування, визнання права спільної часткової власності на будинок та господарські споруди,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2006 року ОСОБА_8, правонаступником після смерті якого є ОСОБА_2, звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10, батьки ОСОБА_8 та дід з бабою ОСОБА_2, проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний житловий будинок та господарські будівлі на праві власності були зареєстровані за ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Борівською селищною радою 24 квітня 1954 року, і був набутий батьками у шлюбі.

Батько ОСОБА_8 та дід ОСОБА_2 - ОСОБА_9 склав заповіт, яким все своє майно заповів сину ОСОБА_8 та дочці ОСОБА_3.

16 вересня 1991 року ОСОБА_9 помер і спадщину після його смерті фактично прийняв його син ОСОБА_8, а відповідач ОСОБА_3 дій щодо прийняття спадщини не вчинила. ОСОБА_8 добудував та відремонтував гараж, почав добудовувати додаткові приміщення до будинку, сплачував за газ, електроенергію, утримував, доглядав, забезпечував матеріально матір ОСОБА_10, яка після смерті чоловіка оформила на себе Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, тобто на 1/2 частку житлового будинку та господарських будівель.

17 жовтня 1998 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_8 11/20 частин житлового будинку №7 по вулиці 8-го Березня в селищі Борова Фастівського району Київської області, в якому проживала до серпня 2005 року, а з вересня 2005 року ОСОБА_8 матір не бачив.

В 10-их числах вересня 2005 року невідомі особи: чоловік, жінка ОСОБА_11 та дитина, зламали замки в господарських будівлях, спорудах та з тих пір користуються господарськими будівлями та спорудами. При цьому, ОСОБА_11 заявила, що купила частину будинку, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_10, шляхом оформлення договору дарування.

З приводу зникнення матері ОСОБА_8 неодноразово звертався до Фастівського МРВ ГУ МВС України в Київської області, до Прокуратури Фастівського району Київської області, в Фастівську районну державну нотаріальну контору, до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7, але жодної конкретної відповіді не отримав.

В подальшому було зясовано, що 9/20 частин спірного будинку, які належали ОСОБА_10, були продані її представником по довіреності, відповідачем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_11 шляхом укладення договору дарування від 26 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 за реєстровим №2796.

Договір дарування від 26 липня 2005 року був посвідчений нотаріусом на підставі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, що видане Фастівським БТІ 26.07.2005 року. ОСОБА_8 в позові посилався на те, що БТІ м. Фастова не мало права видавати цей Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, оскільки ще проводилися реконструкція, прибудови до будинку, які не введені в експлуатацію, а поділу будинку між співвласниками не було. Перед видачею 26.07.2005 року Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Фастівське БТІ не проводило обстеження будинку та не встановлювало, що будинок згідно рішення виконкому Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 14 квітня 2005 року про дозвіл на добудову до житлового будинку, а також Генерального плану забудови садиби, - по суті є об»єктом незавершеного будівництва, який не введено в експлуатацію та не зареєстровано.

В лютому 2006 року ОСОБА_8 дізнався, що правовстановлюючим документом для укладення договору дарування 9/20 частин спірного будинку стало Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Фастівської районної держнотконтори 03.07.1992 року за № 1444, яке підтверджує право ОСОБА_10 на 1/2 частину спірного будинку. Вищевказане свідоцтво, на думку позивача, видано всупереч вимогам ст. 48 ЦК УРСР, в зв»язку з чим ОСОБА_8, вимоги після смерті якого у серпні 2010 року підтримав його спадкоємець ОСОБА_2, залучений до участі в справі, просив визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 03 липня 1992 року Фастівською районною державною нотаріальною конторою Київської області та зареєстроване в реєстрі за №1444, договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7; визнати право спільної часткової власності на будинок та господарські будівлі по вулиці 8-го Березня, 7 в селищі Борова Фастівського району Київської області за ОСОБА_2 на 29/30 частин будинку, за ОСОБА_10 на 1/30 частину будинку; визнати недійсною довіреність від 19 липня 2005 року, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій Борівської селищної ради Фастівського району Київської області за №232, на підставі якої ОСОБА_4 від імені ОСОБА_10 підписала 26 липня 2005 року оспорюваний договір дарування.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10, дід та баба позивача ОСОБА_2 та батьки померлого ОСОБА_8, проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний житловий будинок та господарські будівлі були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Борівської селищної ради 24 квітня 1954 року (т.3, а.с.117).

07 грудня 1990 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким все своє майно заповів сину ОСОБА_8 та дочці ОСОБА_3 (т.1, а.с.10).

16 вересня 1991 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.9).

03 липня 1992 року ОСОБА_10, як дружина померлого, звернулась в Фастівську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_9 (том.3, а.с.114), з яким перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 1938 року (том 3, а.с.116).

03 липня 1992 року ОСОБА_10 отримала в Фастівській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку № 7 по вул. 8-го Березня в селищі Борова Фастівського району, як частку в спільному майні подружжя (том 3, а.с.120), а також свідоцтво про право на спадщину за законом, як дружина померлого на іншу 1/2 частину будинку (том.3, а.с.121).

17 жовтня 1998 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_8 11/20 частин належного їй на праві власності будинку № 7 по вул. 8-го Березня в селищі Борова Фастівського району Київської області, із зазначенням у договорі приміщень, які переходять в конкретне користування обдарованого (том 3, а.с.109). До вищевказаного договору долучена довідка-характеристика Фастівської МБТІ від 07 серпня 1998 року, з якої вбачається, що ОСОБА_10 належить весь будинок, тільки 1/2 частина - як спадщина, а інша 1/2 - як частка в спільному майні подружжя (том.3, а.с.111).

28 липня 2003 року ОСОБА_10 склала заповіт, яким усе, що належало їй на день смерті заповідала своїй доньці ОСОБА_3 (том 3, а.с.104).

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 26 липня 2005 року ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_10 на підставі довіреності, посвідченої секретарем виконкому Борівської селищної ради 19.07.2005 року № 132, подарувала ОСОБА_11 9/20 частин житлового будинку за № 7 по вулиці 8-го Березня в селищі Борова Фастівського району Київської області (т.1, а.с.37). В оглянутому в судовому засіданні оригіналі журналу нотаріальних дій за 2005 рік (класифікація 05-2) міститься запис № 232 від 19.07.2005 року, яким посвідчено довіреність ОСОБА_10 на дарування 9/20 частин будинку на дому (завірена копія журналу - том.1, а.с.122-123). Вказаний журнал прошнурований, пронумерований та скріплений гербовою печаткою.

Згідно повідомлення Борівської селищної ради №64 від 20 лютого 2008 року гр. ОСОБА_10 до 26 липня 2005 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині будинку. З 26 липня 2005 року і до дня смерті ОСОБА_10 проживала в м. Києві у своєї дочки (т.1, а.с.198).

27 липня 2006 року померла ОСОБА_11 (обдарована по договору дарування 9/20 частин спірного будинку) (том 1, а.с.147).

11 червня 2007 року померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.147; том 3, а.с.105).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи після померлої ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_3 - 07.09.2007 року, а позивач ОСОБА_8 - 27.11.2007 року звернулись до нотаріальних контор із заявами про прийняття спадщини після смерті матері (том 3, а.с.100, 101).

16 серпня 2010 року помер позивач ОСОБА_8 (т.4, а.с.38), спадщину після смерті якого прийняв його син ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Девятої Київської державної нотаріальної контори № 1752/0214 від 04.05.2011 року (т.4, а.с.40) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.05.2011 року (том 4, а.с.39).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи після померлого ОСОБА_9, його син ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався (том 3, а.с.113-122).

Посилання ж ОСОБА_8 на фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, жодним доказом, крім довідки Борівської селищної ради № 338 від 29.08.2005 року (т.1 а.с.16), не підтверджується, при чому вищевказана довідка видана селищною радою вже після укладання оспорюваного договору дарування від 26.07.2005 року, і будь-які конкретні факти прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9 у визначений законом шестимісячний строк, як того вимагає закон, в ній не наведені. Крім того, зміст довідки спростовується іншими матеріалами справи, зокрема копією витягу з рішення №20 виконкому Борівської селищної ради від 14.04.2005 року (том 1, а.с.14) про надання дозволу на добудову до будинку ОСОБА_8, що спростовує зміст довідки №338 від 29.08.2005 року про здійснення ОСОБА_8 перебудови та прибудови будинку та господарських споруд після смерті ОСОБА_9, який помер у вересні 1991 року, в зв»язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відхилення довідки №338 від 29.08.2005 року в якості належного доказу.

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт прийняття його батьком ОСОБА_8 спадщини після смерті діда ОСОБА_9 шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення його вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 липня 1992 року на ім»я ОСОБА_10 Фастівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №1444.

Обгрунтованим є і рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 9/20 частин спірного будинку, укладеного 26 липня 2005 року між ОСОБА_10, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої секретарем виконкому Борівської селищної ради 19.07.2005 року № 132,діяла ОСОБА_4, та ОСОБА_11, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що вищевказаний договір дарування від 26 липня 2005 року вчинений сторонами для приховання іншого правочину договору купівлі-продажу, позивачем суду надано не було, як не надано ним доказів і на підтвердження того факту, що вищевказаним договором порушуються його права та інтереси, в зв»язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав для визнання цього договору недійсним.

Погоджується колегія суддів і з рішенням суду в частині відмови у визнанні недійсною довіреності, виданої ОСОБА_10 на ім»я ОСОБА_4 на укладення договору дарування, посвідченої секретарем виконкому Борівської селищної ради 19.07.2005 року за № 132, оскільки позивачем не доведено того факту, що дана довіреність була підписана не ОСОБА_10, а іншою особою, на що він посилався, як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: