Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4104/16-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В.
Категорія 54 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 серпня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі ПАТ «Укртелеком») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Укртелеком» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи його тим, що з 13.09.1991 працювала у ПАТ «Укртелеком», проте наказом № 131-к від 08.04.2016 була незаконно звільнена з роботи у звязку із скороченням штату працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відтак позивач просив поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь 2926,80 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та винести нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка вказує, що суд помилково не взяв до уваги та не надав правової оцінки тому що контрольно-ревізійна комісія профспілкової організації, головою якої вона обиралася є виборним органом. Також суд не врахував, що як у Житомирській філії, так і у ПАТ «Укртелеком» посада бухгалтера була наявна та не була повністю скорочена.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України відбулось без порушення вимог трудового законодавства, оскільки позивачка, яку було попереджено за 2 місяці про майбутнє звільнення, відмовилася від переведення на іншу роботу, що є підставою для її звільнення за вказаною нормою КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст.64 ГК України.

Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працювала в Житомирській філії ПАТ «Укртелеком» на посаді провідного бухгалтера з обліку розрахунків з персоналом.

Відповідно до наказу № 57 від 29.01.2016 «Про внесення змін до штатного розпису окремих підрозділів Вінницької, Житомирської та Черкаської філії ПАТ «Укртелеком» у звязку із централізацією функцій бухгалтерського обліку на рівень керуючої філії макрорегіону і з метою оптимізації операційних витрат товариства було скорочено з 01.02.2016 у штатному розписі Групи бухгалтерського та податкового обліку Фінансово-економічного відділу Житомирської філії ПАТ «Укртелеком» посади провідного бухгалтера з обліку необоротних активів, бухгалтера з обліку необоротних активів, бухгалтера з обліку запасів, бухгалтера з податкового обліку фінансової та податкової звітності, провідного бухгалтера з обліку розрахунків з персоналом (а. с. 35-36).

Також судом встановлено, що зазначений наказ відповідача ОСОБА_2 не оскаржувався.

Згідно наказу № 90 від 02.02.2016 «Про попередження працівників про майбутнє звільнення» працівники вказаного підрозділу були попередженні про їх скорочення та було запропоновано роботу, з яким ОСОБА_2 також була ознайомлена під розпис того ж дня (а. с. 37).

Той факт, що позивачці та іншим працівникам вказаного підрозділу пропонувалась робота стверджується відповідним переліком вакантних посад ПАТ «Укртелеком» (а. с. 38-54).

Позивачка від запропонованої роботи відмовилась.

Відповідно до протоколу № 5 від 23.03.2016 Профспілковим комітетом ПАТ «Укртелеком» було надано згоду на розірвання трудового договору ОСОБА_2 (а. с. 11-12).

04.02.2016 ОСОБА_2 була попереджена про її майбутнє звільнення (а. с. 55).

Наказом (розпорядженням) № 131-к від 08.04.2016 позивачка була звільнена з роботи з посади провідного бухгалтера з обліку розрахунків з персоналом на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату працівників. Із даним наказом остання була ознайомлена (а. с. 63 оборот).

При звільненні позивачка отримала трудову книжку та розрахунок.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_2, що відповідно до ст.252 КЗпП України її звільнення проведено з порушенням цієї норми, а саме, що вона не підлягала звільненню протягом року після закінчення строку її перебування на посаді, як вона вважає виборній, голови контрольно-ревізійної комісії.

Частиною 4 статті 252 КЗпП України передбачено, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обирались до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.)

Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та КЗпП України чітко визначено поняття профспілкового органу.

Статтею 1 Закону встановлено, що профспілковий орган, це орган, створений згідно із статутом (положенням) профспілки, об'єднання профспілок, через який профспілка здійснює свої повноваження. У ч. 10 ст. 16 Закону вказано, що профспілка, її організації, об'єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов'язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом(положенням).

У ст.38 вищевказаного Закону та ст.247 КЗпП України наведені повноваження виборного органу, через який профспілка здійснює свої права та обов'язки.

Саме з вищевказаних норм вбачається, що цим органом є саме профспілковий комітет, а не інші органи профспілкової організації, які можуть бути нею створені, але через які вони не здійснюють своїх повноважень, передбачених законодавством і які не є виборними профспілковими органами, створеними для здійснення повноважень профспілки.

Статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 252 КЗпП України чітко зазначено, що передбачені в них гарантії стосуються саме членів виборного профспілкового органу, а не членів контрольного органу, яким є ревізійна комісія.

Пунктами 4.7, 4.7.7 Положення про профспілкову організацію філії ПАТ «Укртелеком», яке було долучено до матеріалів справи, зазначено, що Контрольно-ревізійна комісія є контрольним органом Профспілкової організації філії, що виконує функції внутрішнього контролю за надходженням та використанням майна і коштів, виконанням профспілкового бюджету, достовірністю бухгалтерського обліку, фінансової і статистичної звітності, веденням діловодства, фінансовою і штатною дисципліною, виконанням Статуту професійної спілки працівників звязку України та цього Положення. Членами Контрольно-ревізійної комісії не можуть бути члени Комітету Профспілкової організації філії.

Оскільки ревізійна комісія не має таких повноважень, то й відсутня необхідність встановлення для її членів таких гарантій, як для членів виборного профспілкового органу.

Тому, виходячи з повноважень ревізійної комісії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ревізійна комісія не є виборним профспілковим органом, через який профспілка здійснює свої повноваження, а є контрольно-ревізійним органом, який контролює надходження та витрачання коштів профспілок.

Відповідно до вимог ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва i праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією i продуктивністю праці.

При цьому до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на poбoтi, i працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять вci працівники, що займають таку ж посаду i виконують таку ж роботу на підприємстві.

Як вбачається з матеріалів справи посади, які відповідають кваліфікації ОСОБА_2 були відсутні і тому вимоги ст.42 КЗпП України не застосовувалися.

У звязку з вищезазначеним колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не враховано, що вона відповідно до ст.42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі, ніж інші представники, ротацію яких не провів відповідач, не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах трудового законодавства.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. Позивачка ОСОБА_2 не довела суду обґрунтованість своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Установивши, що позивачка за два місяці була попереджена про скорочення займаної нею посади, їй було запропоновано інші посади, від яких вона відмовилася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_2 з посади було проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Крім того, колегія суддів вважає, за необхідне зазначити, що при постановленні резолютивної частини рішення та оскаржуваного рішення судом допущено описку у найменуванні відповідача, що може бути усунуто шляхом постановлення відповідної ухвали.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: