Провадження № 22-ц/783/2542/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Богонюка М.Я. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4;

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8; ОСОБА_9 представника Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Львівської міської ради, за участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Княже місто», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання права власності на приміщення площею 3,10 кв.м., під літ. XVI, яке знаходиться на сходовій клітинці другого поверху будинку № 28 на вул. Кн.Романа у м.Львові (в подальшому „спірне нежитлове приміщення).

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачка проживає та є зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21.10.1964 року. Протягом усього часу проживання у вказаній квартирі користується кладовим приміщенням на сходовій клітці другого поверху площею 3,10 кв.м. Жодних суперечок щодо вказаного приміщення зі співмешканцями не виникає і цим приміщенням, окрім неї, ніхто не користується (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено за його безпідставністю (а.с. 35-36).

Дане рішення оскаржила представник позивачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що поза увагою суду залишилося те, що спірним нежитловим приміщенням позивачка одноосібно користується вже протягом більше 50-ти років та власними силами його утримує і ремонтує (а.с. 40-43).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, її представника та відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 і представника Львівської міської ради, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на спірне нежитлове приміщення обгрунтовуються нормою статті 344 ЦК України.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, основна мета запровадження інституту набуття права власності за набувальною давністю це збереження та повернення в цивільний оборот майна, яке не має власника, власник якого невідомий або втратив до нього інтерес.

Таким чином, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

-майно може бути обєктом набувальної давності;

-добросовісність володіння;

-відкритість володіння;

-давність володіння та його безперервність;

-відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

-відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, позивачка скористалася своїм правом, передбаченим Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду, та разом з членами сімї приватизувала квартиру № 8 в будинку № 28 на вул. Князя Романа у місті Львові ще у 1999 році: при цьому спірне нежитлове приміщення до складу допоміжних приміщень, які належать до даної квартири, не ввійшло (а.с. 5-6).

Будинок № 28 на вул. Князя Романа у місті Львові в цілому належить до комунальної власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради, яка у відповідності до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, як власник неприватизованих квартир та нежитлових приміщень цього багатоквартирного будинку, є співвласником допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир, в тому числі і спірного нежитлового приміщення, і від своїх прав власності на це приміщення не відмовляється.

В ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що на користування спірним нежитловим приміщенням претендують і інші особи, які проживають у цьому будинку, зокрема мешканці квартири № 7 відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Таким чином, спірне нежитлове приміщення, співвласником якого у відповідності до чинного законодавства є Львівська міська рада нарівні з власниками приватизованих квартир в будинку, не може бути обєктом набувальної давності.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, відхилити та залишити рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: