Провадження №2/761/2285/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

31 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 31 ЦПК України, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики в розмірі 40 000 грн., 3 проценти річних у сумі 600 грн., подвійну облікову ставку НБУ в розмірі 9 871, 79 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.06.2015 р. між нею та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до якого вона передала, а відповідачка прийняла 40 000 гривень і зобов'язувалась повернути борг до 25 липня 2015 року. Факт укладення договору підтверджується розпискою.

Станом на 26.01.2016 року відповідачка борг не повернула, а тому вона просить стягнути з неї суму боргу, 3% річних за прострочення виконання договору та проценти від суми позики.

В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2015 року сторони уклали договір позики, згідно з яким відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 40 000 грн., і зобов'язався повернути їх до 25 липня 2015 року.

Проте, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, в обумовлені договорами строки борг не повернув.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем становить 50 471, 79 грн., з якої: сума позичених коштів - 40 000 грн., відсотки за користування коштами за період з 25.07.2015 року по 26 січня 2016 року (з розрахунку що облікова ставка НБУ за період з 25.07.2015 р. по 27.08.2015 р. становила 30,00 %; з 28.08.2015 р. по 25.09.2015 р. - 27,00 %; з 25.09.2015 р. по 29.10.2015 р. - 22,00 %; з 30.10.2015 р. по 17.12.2015 р. - 22,00 %; з 18.12.2015 р. по 26.01.2016 р. 22,00) - 9871,79 грн.; 3% річних від простроченої суми (з 25.07.2015 року по 25 січня 2016 р.) - 600 грн.

Згідно ст.ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості в строк та в порядку, встановленому договором.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

У відповідності зі ст.1050 ЦК України якщо одержувач позики своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст.625 цього Кодексу.

За приписами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору та положень чинного законодавства, перевіривши розрахунки, надані позивачем щодо обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 40 000 грн.; проценти за користування позикою у розмірі 9 871, 79 грн.; 3% річних в сумі 600 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 687 грн. 20 коп.; 38,76 грн. та 180 грн. вартість телеграм сплачених позивачем за виклик відповідача до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 76, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 18 червня 2015 року у сумі 40 000 (сорок тисяч) грн.; проценти за користування позикою у розмірі 9 871 (дев'ять тисяч вісімсот сімдесят одна) грн.. 79 коп.; 3% річних за прострочення виконання договору в сумі 600 (шістсот) грн.; судовий збір в сумі 687 (шістсот вісімдесят сім) грн. 20 коп.; вартість телеграм 218 (двісті вісімнадцять) 76 коп., а всього 51 377 (п'ятдесят одна тисяча триста сімдесят сім ) грн. 75 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

С у д д я: