Провадження № 2/331/1308/2016
20.09.2016 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Світлицької В.М.
при секретарі Богач А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що 22.12.2001 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, під час якого 28.03.2002 року було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яку було зареєстровано на ОСОБА_2 Спільне життя з відповідачем не склалося, а тому рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2010 р. шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхав з квартири та до теперішнього часу не повертався, його місце проживання не відоме. При цьому, до теперішнього часу відповідач не припинив свою реєстрацію за адресою вказаної квартири, яка належить ОСОБА_1 на праві власності. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 55 у житловому будинку № 100 по вулиці Гоголя у м. Запоріжжя, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаною квартирою із зняттям з реєстрації.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Його неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду її по суті.
Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 16.06.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за № 2181 ОСОБА_2 подарував та передав у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2, що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 30762760 від 27.07.2011 р.
Відповідно до довідки Єдиної абонентської служби Центру обслуговування абонентів від 25.02.2016 р. за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований відповідач ОСОБА_2
Згідно ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Щодо вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації, судом встановлено, що згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю. Тому вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку до задоволення не підлягає.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не є власником спірної квартири, не несе обовязків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але зареєстрований у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 55 у житловому будинку 100 по вулиці Гоголя в м. Запоріжжя.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Світлицька В.М.