АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, уточнивши який зазначив, що 20 та 22 жовтня 2015 року в с. Вязівок Городищенського району Черкаської області були розповсюджені листівки з відомостями які ображають та принижують його честь і гідність та шкодять його діловій репутації. Листівки були розповсюджені в період виборчого процесу до органів місцевого самоврядування та мало на меті дискредитації його, як кандидата в депутати до обласної ради Черкаської області.

В момент розповсюдження листівок, 22 жовтня 2015 року були затримані три особи жителі м. Черкас. На затриманих було складено адміністративні протоколи за поширення передвиборчої агітації без даних про тираж, відповідального за випуск, та місце виготовлення листівок. Затримані особи пояснили, що листівки для розповсюдження їм надав ОСОБА_2

В поширених листівках написано, що він не цурається вбивством, крадій, отруює людей, та записані інші образливі відомості. Відомості в листівках не відповідають дійсності, а також являються образливими по своїй суті. Від усвідомлення того, що відповідач розповсюдивши відомості, які неправдиві та образливі для позивача, він перенервував, був поганий настрій, який до цих пір не покращився, потребує більше часу для організації свого повсякденного життя оскільки в думках вимушений відволікатися на розповсюджені неправдиві та образливі відомості.

Тому, позивач просив визнати розповсюджені відповідачем відомості, які не відповідають дійсності, порушенням честі та гідності позивача і стягнути з відповідача 50 000 грн. заподіяної моральної шкоди та судові витрати. (а.с.3-4, 19, 39-41)

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, вказував що жодних незаконних дій по відношенню до позивача не вчиняв.(а.с.32-33)

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення. (а.с.128, 130-131)

В апеляційній скарзі позивач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи, залишивши поза увагою наявні у справі докази, крім того судом допущено до участі в справі представника відповідача - адвоката РемшаД.С., який не має повноважень на представництво інтересів відповідача у Печерському районному суді міста Києва. (а.с.133-134)

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник відповідача Ремша Д.С. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (а.с.152-156)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що в період виборчого процесу до органів місцевого самоврядування, 22 жовтня 2015 року в с. Вязівок Городищенського району Черкаської області були розповсюджені листівки, в яких написано, що ОСОБА_1 крадій, не цурається вбивством, отруює людей, та записані інші образливі відомості. Вказані листівки не містять відомостей про їх автора, особу (установу), яка здійснювала друк, не зазначений тираж. (а.с.7-9)

Під час розповсюдження листівок, 22 жовтня 2015 року були затримані три особи жителі м. Черкас, на яких було складено адміністративні протоколи за поширення передвиборчої агітації без даних про тираж, відповідального за випуск, та місце виготовлення листівок. (а.с.10-12)

Відповідач ОСОБА_5 заперечував свою причетність до цих листівок та фактів їх розповсюдження. (а.с.32-33)

Доказів створення чи розповсюдження вказаних листівок, або складання протоколу про адміністративне правопорушення за поширення передвиборчої агітації відповідачем ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Між сторонами виникли правовідносини, що мають бути врегульовані за чинним ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК Українифізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5).

За роз'ясненнями, що містяться в п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998 року) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Встановлено, що позивач є публічною особою, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою.

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК Українинегативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

До суду не надано доказів звернення позивача із позовом до осіб, які поширили вказану інформацію і таких вимог в цьому провадженні позивач не заявляв.

За журналами судових засідань від 03 серпня 2016 року та від 05 жовтня 2016 року, представник позивача ОСОБА_4 в районному суді клопотання про допит районним судом свідків та можливість здійснення позивачем витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту свідків, як це передбачено положеннями частини 1 ст. 86 ЦПК України в районному суді не заявляв. Зауваження на журнали судового засідання від апелянта не надходили. (а.с.119-127)

Цих обставин представник позивача ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції не заперечував.

З огляду на положення ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять і судом не встановлено доказів створення чи поширення недостовірної інформації стосовно позивача ОСОБА_1 саме відповідачем ОСОБА_2

Враховуючи вищезазначене, положення частини 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів відхилила відповідні доводи апелянта та дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Районний суд відмовивши в задоволенні позову, вірно по суті вирішив спір, а тому, з огляду на положення частини 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/14591/2016

Унікальний номер 691/1250/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Остапчук Т.В.

Доповідач Левенець Б.Б.