Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/5123/15 Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В.
Провадження № 22-ц/778/1841/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з ОСОБА_5 з 07.10.1994р. перебувала в зареєстрованому шлюбу, який було розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2011 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям 03.02.1995р. була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яку 14.03.1995р. вони обміняли на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка була зареєстрована за ОСОБА_5 Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру зберігались у ОСОБА_5

13.07.2015 року ОСОБА_5 загинув. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його мати - відповідач ОСОБА_4, інших спадкоємців немає. Оскільки право власності на квартиру було зареєстровано за померлим ОСОБА_5, після його смерті його мати має намір прийняти спадщину у вигляді всієї квартири в цілому, чим порушуються її права на ? частку квартири у спільному майні подружжя. Тому позивач просила визнати спірну квартиру об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на ? частку спірної квартири.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 як особа, яка не приймала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язк з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Крім того, просила застосувати строк позовної давності у три роки, який, на її думку, пропущено позивачем ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 07 жовтня 1994р., який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2011р.

Відповідно до договору міни № 389 від 14 березня 1995р. ОСОБА_5 обміняв однокімнатну квартиру № 28 в будинку № 48 п вул. Задніпровській в м. Запоріжжі на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Згідно реєстраційного посвідчення ОП ЗМБТІ від 14.03.1995р. АДРЕСА_4 зареєстрована за ОСОБА_5 на праві власності.

14 липня 2015р. ОСОБА_5 помер, не залишивши заповіту, після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на вказану квартиру.

Зважаючи на те, що спірна квартира була придбана під час шлюбу на підставі обміну іншої квартири, яка також була набута під час шлюбу, позивач ОСОБА_3 вважала, що включення до складу спадкового майна всієї квартири призведе до порушення її права на частку у цій квартирі, яка є спільним майном подружжя. Тому звернулась з відповідним позовом до суду, який спрямувала до спадкоємця першої черги матері померлого ОСОБА_4, про визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя та визнання за нею права власності на ідеальну частку у розмірі ? частини квартири.

Задовольняючи цей позов, суд виходив із того, що позивачем доведено, що спірна квартира придбана нею разом з померлим ОСОБА_5 під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а включення цієї квартири до складу спадщини порушить права позивача як дружини, частка якої у спільному майні подружжя складає ? частину.

З апеляційною скаргою на ухвалене у цій справі рішення суду звернулась друга дружина померлого ОСОБА_5 ОСОБА_2, яка на час смерті чоловіка перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі, а відтак є спадкоємцем першої черги за законом.

В апеляційній скарзі зазначає, що незалученням її до участі у цій справі порушуються її права як спадкоємця після померлого чоловіка ОСОБА_2 на спадщину, тому вона мала брати участь у вирішенні спору щодо розміру спадкового майна задля доведення тих обставин, що квартира є одноосібною власністю померлого ОСОБА_5 Крім того, незалучення її у справу позбавило її можливості подати заяву про застосування строку позовної давності, який є пропущеним позивачем, оскільки з дня набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили - 02.12.2011р. до подання позову 31.08.2015р. сплив трирічний строк позовної давності щодо вимог про поділ майна подружжя.

Для перевірки доводів апеляційної скарги ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016р. від приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу ОСОБА_6 було витребувано спадкову справу № 31/2015, відкриту після смерті ОСОБА_5, з якої вбачається, що спадщину після його смерті прийняли: його матір ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_2, з якою ОСОБА_5 зареєстрував шлюб 20.09.2014р.

Отже, ОСОБА_2 мала бути залучена до участі у цій справі як особа, що має матеріально-правову зацікавленість у вирішенні спору щодо майна, розмір якого зменшується у випадку задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до вимог ч. 3 статті 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Тому, перевіривши решту доводів апеляційної скарги, колегія встановила, що таке порушення процесуального права як незалучення ОСОБА_2 до участі у розгляді цієї справи не призвело до її неправильного вирішення з огляду на наступне.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 всупереч вимогам ч. 1, 2 ст. 71 ЗУ «Про нотаріат» не подала письмової заяви нотаріусу, яка могла видати їй свідоцтво про частку у спільному майні з померлим ОСОБА_5

Проте вказані обставини не доводять неправомірності пред»явлення позову пережившою дружиною колишнього подружжя до спадкоємців у випадку смерті чоловіка, якщо на час його смерті шлюб між ними вже є розірваним, а майно набуте та зареєстроване ще у відповідності до чинного на час його придбання законодавства, тобто в 1994-1995рр.

Крім того, позиція самої апелянтки ОСОБА_2 як спадкоємиці свідчить про те, що вона не визнає за позивачем ОСОБА_3 права на частку у майні, посилаючись на те, що останньою не доведено факт спільного придбання майна з колишнім чоловіком, яке зареєстровано як особиста приватна власність за останнім. А отже у випадку спору щодо права на майно нотаріус не може видати свідоцтво про право власності пережившій дружині, яка розлучена на день смерті з померлим спадкодавцем.

Між тим, суд правильно визнав за матеріалами справи, що, незважаючи на реєстрацію права власності на спірну квартиру за померлим ОСОБА_5, як перша однокімнатна квартира № 28 в будинку № 48 п вул. Задніпровській в м. Запоріжжі придбана подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 03.02.1995р., та і в подальшому 14.03.1995р. придбана в порядку її обміну квартиру АДРЕСА_3, є спільним майном подружжя.

При цьому, висновки суду в цій частині відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального права ст.ст. 22, 28 КпШС, які діяли під час придбання майна, та аналогічним положенням ст.ст. 60, 70 СК України, які діють на час вирішення спору.

Суд обґрунтовано вважав, що відповідачем не спростовано діючу у сімейному законодавстві презумпцію спільності майна подружжя щодо спірної квартири. Не спростовано її також і апелянтом.

При вирішенні спору суд обґрунтовано також врахував роз»яснення, викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р., згідно з якими спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Отже, незважаючи на незалучення ОСОБА_2 до участі у цій справі, судом правильно вирішено спірні правовідносини, та участь у справі апелянта не вплинула би на остаточні висновки суду про обґрунтованість вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо пропуску строку позовної давності, колегія встановила таке.

Дійсно, частиною 2 статті 72 СК України визначено, що до вимог про поділ майна, заявлених після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності.

За змістом вказаної норми, важливим є визначення моменту, коли особа дізналась про своє порушене право.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_5 не планував відчуження спірної квартири, в якій на момент його смерті проживала та була зареєстрована його колишня дружина позивач ОСОБА_3 Будь-яких перешкод з його боку в здійсненні правомочностей користування та володіння квартирою для ОСОБА_3 не вчинялось. Тому підстав для відліку строку позовної давності з часу реєстрації майна за ОСОБА_5 або з часу розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не мається.

На думку колегії, такі порушення для позивача її права на частку у спільному майні подружжя виникли саме з моменту смерті колишнього чоловіка 14.07.2015р., оскільки реєстрація за померлим ОСОБА_5 всієї спірної квартири призводила до її включення до спадкової маси в цілому без урахування належності їй 1/2 частки.

Тому колегія вважає, що позивачем, яка подала позов до суду 31.08.2015р., строк позовної давності для захисту своїх майнових прав щодо частки у спільному майні подружжя, не пропущено.

Зважаючи на вказане, у відповідності до вимог ст.. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_7