Справа №587/2304/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1244/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 травня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 10 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ПАТ "Родовід Банк" 9196,90 грн. простроченої заборгованості по кредиту та процентам, 100 грн. - пені, 100,45 грн. три відсотки річних, 1001,02 грн. - інфляційних втрат, а всього стягнуто 10498,37 грн. заборгованості по кредиту та 298 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про часткове скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення пені з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

19 серпня 2008 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №55/АА-00013.08.2, відповідно до якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 77728 грн. із сплатою процентної ставки 19 % річних та терміном по 19 серпня 2015 року включно, для придбання автомобіля та сплати страхових платежів (а.с.7-9).

В цей же день, тобто 19 серпня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №55/АА-00013.08.2, між ВАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 55/АА-00013.08.2-3/П, відповідно до умов якого остання зобовязалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором №55/АА-00013.08.2 від 19 серпня 2008 року, а також усіх доданих угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником ( ас. 14).

Відповідно до пункту 3.6. вказаного договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобовязується сплачувати банку за кожен день прострочення пеню в розмірі 1.6 від суми простроченої заборгованості (а.с.14).

Крім того, 19 серпня 2008 року між ВАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_3 був укладений договір застави транспортного засобу № 55/АА-00013.08.2-3 ( ас.15).

За названим договором ОСОБА_3 для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань перед банком за кредитним договором № 55/АА-00013.08.2 від 19 серпня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього передав у заставу ВАТ "Родовід Банк" автомобіль марки Opel Astra 1.4. I, випуску 2008 року, клір чорний, шасі (кузов, рама) № Y6D0TGF698X022049, тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с.15-16).

05 листопада 2009 року між ПАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_3 був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № 55/АА-00013.08.2 від 19 серпня 2008 року, відповідно до якого, сторони домовились викласти пункт 3.1.1. кредитного договору у наступній редакції:

3.1.1. Щомісяця до 20-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами та нарахованими процентами згідно з графіком платежів, який є невід'ємною частиною цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахуванням із свого поточного рахунку на рахунок банку №013.980. Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунки, вказані у пунктах 1.3., 1.6. цього договору.

У випадку порушення позичальником строків виконання будь-якого з зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, понад 20 днів, здійснюється перерахунок графіку погашення заборгованості, а позичальник зобовязується щомісяця до 20-го числа (включно) кожного календарного місяця, сплачувати заборгованість за кредитом, процентами та іншими платежами, передбаченими умовами кредитного договору, згідно з новим графіком погашення заборгованості (а.с.12).

Звертаючись 01 вересня 2015 року до суду з позовом як на підставу для його задоволення ПАТ "Родовід Банк" посилалось на невиконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за кредитним договором №55/АА-00013.08.2, внаслідок чого станом на 18 серпня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 29772,67 грн., з яких:

- заборгованість по кредиту та за процентами 9196,90 грн.,

- пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості 19374,30 грн.,

- сума трьох процентів річних 100,45 грн.,

- сума інфляційних витрат 1101,02 грн. (а.с.20-28).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України виходив з того, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконали, допустивши таким чином заборгованість перед ПАТ "Родовід Банк".

З матеріалів справи вбачається, що до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі відповідачі частково сплатили ПАТ "Родовід Банк" заборгованість за кредитним договором, яка була визначена станом на 18 серпня 2015 року у сумі 29772,67 грн. Зокрема :

ОСОБА_3 сплатив 9201,35 грн. на погашення кредиту за договором №55/АА-00013.08.2 від 19.08.2008 р., що підтверджується квитанціями:

№ 16 від 03 вересня 2015 року на суму 1000 грн. та

№ 13541252 від 24 вересня 2015 року на суму 8201,35 (а.с.89-90).

Проте, при ухваленні 10.05.2016 р. рішення суду названа обставина не була врахована судом першої інстанції, який стягнув заборгованість за кредитним договором без урахування сплачених 03.09.2015 р. та 24.09.2015 р. 9201,35 грн. Проте, в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

На постановлене у даній справі рішення суду ПАТ "Родовід Банк" подав апеляційну скаргу, у якій оскаржує рішення лише в частині визначення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідачів. В іншій частині постановлене у справі рішення не оскаржується.

Зменшуючи розмір пені з 19374,30 грн. до 100 грн., суд першої інстанції керувався вимогами ч.3 ст. 551 ЦК України та виходив з того, що сума неустойки в даному випадку перевищує сам розмір збитків, а відповідачі знаходяться в скрутному матеріальному становищі, яке не дає їм змоги виплачувати значні борги.

Проте, в повній мірі з названими висновками суду погодитись не можна, а тому рішення суду в частині стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення у справі.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 безробітній, має незадовільний стан здоровя (а.с.91, 92, 99).

ОСОБА_4 працює заступником головного бухгалтера в ТОВ "Липоводолинський РайСНАБ", її заробітна плата за 2014 рік склала 21601,27 грн., та з 01 січня по 31 серпня 2015 року 15689,69 грн. (а.с.100, 101).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторони пояснили, що згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року їх син, ОСОБА_5, був призваний на військову службу з 25 березня 2014 року та відряджений у безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській областей (зона проведення АТО) для участі в антитерористичній операції ( ас. 96).

Відповідачі посилались на те, що названі обставини суттєво вплинули на матеріальне становище їх сімї, оскільки вони стали нести суттєві для їх сімї витрати на надання матеріальної допомоги сину, який тривалий час знаходився в зоні проведення АТО. Як зазначали відповідачі, саме названі обставини створили їм перешкоди у своєчасному погашенні кредитної заборгованості.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність застосування положень ч.3 ст. 551 ЦК України при вирішення заявленого у справі позову.

Такого висновку колегія суддів дійшла, враховуючи, в тому числі, висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно яких вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема, ч.3 ст. 551 ЦК.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року за наслідками розгляду цивільної справи N 6-100цс14.

Проте, колегія суддів вважає, що зменшуючи розмір пені з 19374,30 грн. до 100 грн., суд першої інстанції в повній мірі не дотримався вищеназваного принципу справедливості, добросовісності та розумності, оскільки не врахував тривалості періоду, на протязі якого відповідачі порушували взяті на себе зобовязання за кредитним договором, та розміру прострочених у цьому періоді сум.

За наведених обставин рішення суду в частині визначення розміру пені підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ПАТ "Родовід Банк" 3000 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та за несвоєчасне погашення процентів по кредиту.

У даній справі ПАТ "Родовід Банк" поніс судові витрати у вигляді сплати 298 грн. - судового збору за подання позову та 328 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням відсотку задоволених позовних вимог з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 на користь Банку підлягає стягненню по 44 грн. з кожного на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

3000 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та за несвоєчасне погашення процентів по кредиту;

81,24 гривень - 3% річних від суми простроченого кредиту;

19 грн. 21 коп. - 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту;

930 грн. 76 коп. - інфляційних втрат від простроченої суми по кредиту;

170 грн. 26 коп. - сума інфляційних втрат від простроченої суми процентів за кредитом., а всього 4201 грн. 47 коп.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" з ОСОБА_3 і з ОСОБА_4 по 44 грн. з кожного на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -