Справа № 464/9688/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/4532/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника Департаменту житлового

господарства та інфраструктури Львівської міської ради

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, третя особа: профспілковий комітет працівників органів прокуратури Львівської області про зобов»язання видати ордер на вселення у службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 склад сім'ї одна особа: ОСОБА_2.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, зобов'язано Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати ОСОБА_2 спеціальний ордер на вселення у службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї одна особа. Стягнуто із Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на корить ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем не приймалось рішення про закріплення за позивачем спірного службового житла, оскільки у Львівській міській раді на квартирному обліку зареєстровано близько двадцяти п»яти тисяч сімей, що потребують покращення житлових умов, серед них понад вісім тисяч громадян, які перебувають на квартирному обліку з 1973 року та користуються пільгами, як позачерговики. Крім цього апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні як на підставу задоволення позовних вимог суд посилається на роз»яснення Верховного Суду України від 26.05.2011 року в якому зазначено, що право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому у разі відмови у видачі ордера може бути заявлено позов про його видачу, проте Департамент житлового господарства та інфраструктури ЛМР не відмовляв позивачці у видачі ордеру на службове житло. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до переконання, що спірна квартира, як службова, закріплена за працівниками прокуратури, іншим пільговикам і черговикам, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді, не може бути надана, і виходив з того, що відповідач діяв всупереч наданим повноваженням, оскільки отримавши необхідні для видачі ордеру документи, рішення про видачу позивачці, як працівнику прокуратури, спеціального ордеру в порядку ч. 1 ст. 122 ЖК України не прийняв, протягом тривалого часу зволікає з видачею спеціального ордеру на службову квартиру, а тому дійшов до висновку, що порушене право позивачки підлягає захисту в судовому порядку, а відтак відповідача слід зобов'язати видати позивачці спеціальний ордер, який є правовою підставою на вселення, враховуючи при цьому, що відповідачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вищенаведеного.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляд у на наступне.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Зазначені норми визначають об'єктом судового захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до положень ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які за характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно зі ст. 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Пункт 16 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року №37, передбачає, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Статтею 122 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункти 18, 19 розділу 11 «Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», затвердженого ухвалою Львівської міської ради №219 від 19 жовтня 2006 року (зі змінами та доповненнями), п.п. 5.1.22, 5.1.23 «Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконкому від 27 жовтня 2006 року №1206 (зі змінами), передбачають, що до повноважень Департаменту житлового господарства та інфраструктури міської ради належить оформлення та видача ордерів на жилі приміщення, прийняття рішень щодо закріплення службового житла, виведення службових приміщень з обліку службових.

Як вбачається зі змісту п. 57 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради (яка не є юридичною особою, а відтак (у відповідності до ст. 30 ЦПК України) не може бути стороною в цивільному процесі) має рекомендаційний характер.

Вищенаведене стверджується також і Положенням про громадську комісію з житлових питань при виконкомі, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.02.2007 року № 66, відповідно до якого комісія має право надавати рекомендації та пропозиції виконавчому комітету.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка, ОСОБА_2, з 2004 року працює в органах прокуратури, а з 11.06.2012 року старшим прокурором прокуратури міста Львова.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 985 від 20 грудня 2013 року, яке є чинним, квартирі АДРЕСА_1 надано статус службової, і така передана прокуратурі Львівської області, як службова, що підтверджується актом №9 від 16 грудня 2013 року, затвердженим в.о. директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 закріплена за прокуратурою Львівської області, як службова, вказана обставина представником Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради визнавалася і ним не оспорювалася.

З матеріалів справи вбачається, що громадська комісія з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради, 04.02.2014 року, розглянувши клопотання прокуратури Львівської області прийняла рішення щодо закріплення службових квартир, вирішила рекомендувати погодити закріплення службових квартир у будинку АДРЕСА_1 працівникам органів прокуратури Львівської області, в тому числі і ОСОБА_2 (витяг з протоколу №1 засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі) квартируАДРЕСА_1.

Наказом прокурора Львівської області №807к від 13.06.2014 р. «Про надання службового житлового приміщення працівникам органів прокуратури Львівської області» підтверджується надання ОСОБА_2 однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що листом №23-24 вих.-14 від 17.11.2014 року прокуратура Львівської області, а позивачка листом від 17.11.2015 року, зверталися до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з приводу вирішення питання закріплення службових квартир та видачі спеціального ордеру, зазначивши у листі, що документи, необхідні для оформлення ордерів на вказані квартири подані до Львівської міської ради, однак ордери Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради неоформлені і працівникам прокуратури не видані, питання видачі спеціального ордера залишилось невирішеним.

Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради листом від 27.11.2014 року № 2501-в-9361 повідомив прокуратуру Львівської області про те, що питання закріплення квартир в будинках АДРЕСА_1 за працівниками прокуратури Львівської області знаходиться в стадії розгляду, про прийняте рішення по суті клопотання буде повідомлено додатково.

Будь-яких додаткових пояснень з цього приводу матеріали справи не містять, а представник Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не зміг пояснити підстав та причин невидачі ОСОБА_2 спеціального ордера при наявності позитивного рішення громадської комісії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахував ті обставини, які представником відповідача не заперечувалися, що спірна квартира ОСОБА_2 надана на законних підставах, як службова, наказ прокурора Львівської області від 13.06. 2014 р. №807к про її надання не оскаржувався та недійним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним.

Задовольняючи позов суд першої інстанції врахував і ту обставину, що документи, які необхідні для видачі спеціального ордеру в порядку ст.122 ЖК України, позивачкою були надані, жодних зауважень з приводу недостатності поданих документів від відповідача не надходило, проте спеціальний ордер на вселення, який видається не пізніше, ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення, до цього часу не видано.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що квартири, в тому числі квартира АДРЕСА_1, які мають статус службових прокуратури Львівської області, за наявності чинного рішення виконкому Львівської міської ради №985 від 20.12.2013 року, іншим пільговикам та черговикам, які перебувають на квартирному обліку у виконкомі Львівської міської ради, не можуть бути надані, що доводить безпідставність доводів апеляційної скарги.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у випадку довготривалого ігнорування відповідачем права позивача на отримання спеціального ордеру, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання права позивача на отримання спеціального ордеру на вселення у згадану квартиру та зобов'язання відповідача до виконання його обов'язку по видачі такого ордеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків суду першої інстанції, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.