У Х В А Л А

23 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 2 березня 2016 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року у справі за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інетерсах держави в особі Копилівської сільської ради Київської області до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - управління Держземагентства в Макарівському районі, про визнання недійсними державних актів на землю,

в с т а н о в и л а:

Макарівський районний суд Київської області рішенням від 21 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд Київської області рішенням від 2 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким у задоволенні позову відмовив з інших підстав.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 8 червня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

У заяві заступника Генерального прокурора України порушується питання про скасування рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 2 березня 2016 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року та ухвалення нового судового рішення з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 256, 257, 261, 267, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах указаних норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заступник Генерального прокурора України посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого, 20 липня, 8 серпня та 12 жовтня 2016 року, постанови Верховного Суду України від 20 серпня 2013 року, 5 жовтня та 2 листопада 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, викладені в заяві про перегляд судових рішень, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що в березні 2015 року прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області, яка довідалася або могла довідатися про порушення свого права з часу прийняття оскаржуваного рішення щодо відчуження земельної ділянки ОСОБА_4 - 9 січня 2006 року. Спірна земельна ділянка до передачі її у власність ОСОБА_4 належала до земель зазначеної ради, в чиїх інтересах прокурором пред'явлений позов, тому рада повинна була здійснювати контроль за передачею земель ради у приватну власність громадянам. При цьому відповідачем заявлено про сплив позовної давності (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відтак, прокурор в інтересах держави звернувся до суду з указаним позовом із пропуском трирічного строку позовної давності, однак не було надано будь-яких доказів про поважність причин його пропуску.

У наданій для порівняння ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року предметом спору було визнання права власності на частину квартири та визнання коштів спільними.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня, 8 серпня та 12 жовтня 2016 року, що надані заявником для порівняння, на відміну від даної справи, позивачі звернулися до суду в межах строку позовної давності.

Оскільки в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого, 20 липня, 8 серпня та 12 жовтня 2016 року, що надані заявником для порівняння, правові висновки суду касаційної інстанції, указані в цих судових рішеннях, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами, то зазначені обставини не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Порівняння змісту вказаних судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову, аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З огляду на викладене підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 серпня 2013 року, що надана заявником для порівняння, предметом спору було визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України від 5 жовтня та 2 листопада 2016 року на відміну від даної справи, позивачі звернулися до суду в межах строку позовної давності.

Оскільки в постановах Верховного Суду України від 20 серпня 2013 року, 5 жовтня та 2 листопада 2016 року, що надані заявником для порівняння, правові висновки Верховного Суду України, указані в цих судових рішеннях, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами, то зазначені обставини не свідчать про невідповідність ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з його невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбачена пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інетерсах держави в особі Копилівської сільської ради Київської області до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - управління Держземагентства в Макарівському районі, про визнання недійсними державних актів на землю за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 2 березня 2016 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук