АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.

секретар: Чубрей І.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 червня 2016 року у цивільні справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Метлайф» про визнання договору страхування недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди та збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства (далі по тексту - ПАТ) «Метлайф» про визнання договору страхування недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди та збитків.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 13 січня 2009 року між нею та ЗАТ «Американська Компанія Страхування Життя АІГ Життя», правонаступником якого є ПАТ «МетЛайф» було укладено договір добровільного страхування життя, який відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про страхування» посвідчений заявою на укладення договору добровільного страхування життя № 96059994 від 13 січня 2009 року та страховим полісом № 100113586, випущеним 21 січня 2009 року.

Зазначала, що вказаний договір страхування укладався за програмою страхування на випадок дожиття до певного віку або на певний строк, та страхування на випадок смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку строком на 10 років, тобто до 13 січня 2019 року, про що було зроблено запис в розділі 3 заяви, яка після підписання нею та внесення першого платежу була передана представнику відповідача, та в подальшому другий екземпляр якої був їй повернутий разом з страховим полісом.

22ц-1108/16 головуючий по 1 інстанції Смотрицький В.Г.

Категорія: 25 доповідач Кулянда М.І.

Вказувала, що на виконання умов договору страхування, вона добросовісно виконувала взяті на себе обовязки та починаючи з 2009 року щорічно перераховувала на рахунок відповідача страхові внески в розмірі 5 000 гривень на рік, а всього, за весь період 35 000 гривень.

На початку лютого 2015 року перед тим, як здійснити черговий страховий платіж, вона вирішила ще раз прочитати умови договору, так-як через високий рівень інфляції, її цікавила можливість індексації страхової суми. Повторно ознайомившись з заявою на укладання договору добровільного страхування життя, правилами добровільного страхування життя, програмою страхування на випадок дожиття до певного віку або на певний строк та страховим полісом, вона виявила, що в розділі 3 заяви, вказаний строк страхування - 15 років, а в страховому полісі - закінчення дії програми страхування 13 січня 2024 року.

Вказувала, що достовірно знала, що укладає договір страхування строком на 10 років, про що був зроблений запис в самій заяві, однак у розділі 3 заяви здійснено виправлення строку дії договору з 10 на 15 років, що можна визначити навіть візуально.

Посилається на те, що не могла самостійно здійснити виправлення строку дії договору, або знати про них, так як особа, яка заповнювала заяву вимагала б завірити підписом страхувальника внесені виправлення. Вважає, що при укладенні договору страхування, зі сторони відповідача, мало місце застосування обману, останній своїми діями завдав їй матеріальну та моральну шкоду, а тому у звязку з наведеним, просила суд:

визнати недійсним договір добровільного страхування життя від 13 січня 2009 року, укладений між нею та ПАТ «МетЛайф», посвідчений страховим полісом № 100113586, випущеним 21 січня 2009 р., з моменту його укладення;

стягнути з ПАТ «МетЛайф» на її користь: 32 159 гривень завданої майнової шкоди; 57 233 гривень 78 копійок - подвійний розмір завданих збитків, 1 гривню завданої моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Метлайф» про визнання договору страхування недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди, збитків відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору страхування, зі сторони відповідача, мало місце застосування обману, що виразився в прихованні обставин, які мають істотне значення, а саме реальних строків дії договору страхування. Крім того, суд прийшов до висновку, що позивачкою ОСОБА_2 пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК У перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно п. 28 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК України). Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК України встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем 13січня 2009 року було укладено договір добровільного страхування життя, який був посвідчений заявою на укладення договору добровільного страхування життя № 96059994 від 13 січня 2009 року та страховим полісом № 100113586, який був випущений 21 січня 2009 року (а. с. 9,10,13).

30 січня 2009 року товариством було надіслано страховий поліс на адресу позивачки, який вона отримала 03 лютого 2009 року. Факт отримання вказаних документів підтверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення від 03 лютого 2009 року ( а.с.68).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що позивачка мала реальну можливість набагато раніше довідатися про порушення свого права, а саме, при отриманні свого примірника заяви та страхового полісу, 03 лютого 2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду 01лютого 2016 року, тобто через 7 років, що спростовує доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 267 ЦК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відповідачем не подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач, надаючи додаткові пояснення по справі, просив застосувати строк позовної давності (а. с. 171-172) .

Разом з тим, при ухваленні рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при укладенні договору страхування, зі сторони відповідача, мав місце обман, щодо реальних строків дії договору страхування, на які позивачка бажала укласти договір, шляхом неповідомлення її про них, а в подальшому самовільним внесенням виправлення в розділ тексту заяви на укладення добровільного договору страхування життя, де був вказаний строк дії договору першопочатково погоджений сторонами. Такі обставини не доведені і висновок суду не відповідає обставинам справи.

За змістом ч. 1 ст.230 ЦК, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Визнання угоди недійсною внаслідок обману можливе лише за умови вчинення винною особою активних дій, спрямованих на формування у іншої сторони хибної уяви щодо правової природи правочину та його істотних умов, правильна інформованість про які могла бути підставою для вчинення цієї угоди на запропонованих умовах.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Позивачем цього не доведено.

Укладаючи договір добровільного страхування життя, сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, який був посвідчений заявою на укладення договору добровільного страхування життя № 96059994 від 13 січня 2009 року.

Отже, висновок суду, що при укладенні договору страхування, зі сторони відповідача, мав місце обман, щодо реальних строків дії договору страхування, на які позивачка бажала укласти договір є помилковим і не відповідає обставинам справи.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що при укладенні договору страхування, зі сторони відповідача, мав місце обман, щодо реальних строків дії договору страхування, на які позивачка бажала укласти договір, шляхом неповідомлення її про них, а в подальшому самовільним внесенням виправлення в розділ тексту заяви на укладення добровільного договору страхування життя, де був вказаний строк дії договору першопочатково погоджений сторонами. Такі обставини не доведені і висновки суду не відповідають обставинам справи.

В решті, рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 червня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що при укладенні договору страхування, зі сторони відповідача, мав місце обман, щодо реальних строків дії договору страхування, на які позивачка бажала укласти договір, шляхом неповідомлення її про них, а в подальшому самовільним внесенням виправлення в розділ тексту заяви на укладення добровільного договору страхування життя, де був вказаний строк дії договору першопочатково погоджений сторонами.

В решті, рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: