У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

29 грудня 2016 року суддя Подільського районного суду м.Києва Ларіонова Н. М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м.Києва надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування кВ. АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що вищевказаний позов слід залишити без руху за таких підстав.

На порушення вимог ст.119 ч.2 п.2 ЦПК України в позові не зазначені місце проживання (перебування) або місцезнаходження відповідача (в позові вказано, що місце проживання відповідача невідоме).

Крім того встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.120 ЦПК України, а саме: не надані копії позовної заяви та копії додатків до неї, з урахуванням кількості учасників у справі (фактично надано два примірники позову, однак сторін по кількості троє - відповідач та двоє третіх осіб).

А відтак вказаний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, тому на підставі ст. 121 ч.1 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням позивачеві строку для усунення вищевказаних недоліків з роз'ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін вищевказана позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» звернуто увагу судів на необхідність перевірки належності справ до їх підсудності (п.2).

Оскільки не зазначення інформації про місце проживання відповідача, позбавляє суд можливості визначити підсудність даного позову.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Таким чином, для розгляду районним судом вищевказаного позову, позивачу необхідно подати уточнену позовну заяву, в якій вказати адресу відповідача, крім того, подати до суду копії позовної заяви (з урахуванням уточнень) та копії додатків до неї з урахуванням кількості учасників у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, надавши позивачеві строк для усунення недоліків в 5 (п'ять) днів з дня отримання копії ухвали, в інакшому випадку позов вважати неподаним та повернути позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяН. М. Ларіонова