Справа №367/7331/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - Карабаза Н.Ф.,

при секретарі - Кондратенко Н.М., Доненко В.С., Костяк В.В., Дідескул Ю.Л., Лесненко О.І., Когут К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування на частину квартири,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Ірпінського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування на частину квартири, мотивуючи свої вимоги наступним. 14 березня 2014 року згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, що зареєстрований під №2-723, вона успадкувала 1/4 частину житлової квартири №103, що розташована за адресою Київська область, м.Ірпінь, вул.Жовтнева буд.158 та отримала відповідний документ, а саме витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19016176 від 14.03.2014 року, який підтверджує її право власності на дану частину квартири. Цього ж дня, 14.03.2014 року, син її покійної дочки, а відповідно її онук ОСОБА_3, також успадкував 1/2 частку, що становила 1/4 частину квартири №103 по вул.Жовтневій в м.Ірпінь, Київської області. Зазначена 1/2 частина квартири раніше належала на праві власності її рідній дочці, ОСОБА_4, яка померла 14.08.2013 року. Власником іншої 1/2 частини цієї ж квартири був її онук, ОСОБА_3, на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11.08.2014 року. Одразу після отримання відповідних документів щодо оформлення спадщини, її онук ОСОБА_3, зник, проте, через невеликий проміжок часу їй стало відомо, що він перебуває на стаціонарному лікуванні в Бучанській міській лікарні. Приїхавши до лікарні, впевнившись в тому, що онук живий, вона захотіла дізнатися в нього за яких обставин він потрапив до лікарні. Під час розмови з онуком, ОСОБА_3, було чітко видно, що він знаходиться в якомусь начебто спянінні, на запитання «що з ним сталося?» він взагалі не міг дати чіткої відповіді, його мова та інтонація не були звичайними для нього, а слова які він говорив повністю не відповідали логічному змісту. У розмові з лікарями, ніхто не міг чітко пояснити, ні який діагноз у ОСОБА_3, ні які ліки йому були прописані для лікування. Приїхавши наступного дня у лікарню та привізши ОСОБА_3 їжу, його не застали, а сусіди по палаті сказали, що він разом з якоюсь жінкою вийшов на вулицю. ОСОБА_5 повернувся до лікарні, однак дати відповідь куди і з ким він ходив, він не зміг. Після виписки онука з лікарні вона із своїм ще одним онуком, ОСОБА_6, декілька разів навідувалися в м.Ірпінь додому до її онука ОСОБА_3, однак побачили, що ОСОБА_3 почав вживати наркотики, а його друзі не давали їм можливості з ним нормально поговорити. Невздовзі її онук, ОСОБА_3, помер, а саме 24.11.2014 року, у віці 38 років в м.Ірпінь, Київської області. Через деякий проміжок часу, знову постало питання про прийняття та оформлення спадщини, оскільки ОСОБА_3 не був одружений, жив сам, дітей в нього не було, а з близьких родичів в нього залишилася вона, рідна бабуся ОСОБА_1 і мала право на спадкування після смерті онука. Звернувшись до Ірпінської міської державної нотаріальної контори, їй повідомили, що належні 3/4 частини квартири №103 по вул.Жовтневій в м.Ірпінь, Київської області покійний онук, ОСОБА_3, за місяць до смерті, а саме 14.10.2014 року подарував спочатку 1/4 частину, трохи раніше, а саме 20.06.2014 року, якомусь ОСОБА_7, а іншу 1/4 частину належної йому квартири якійсь ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Хто цей ОСОБА_7 та ОСОБА_2 і яке вони мали відношення до покійного онука їй досі не відомо. Таким чином, співвласником 3/4 частин квартири №103 по вул.Жовтневій в м.Ірпінь, Київської області є ОСОБА_2. Щодо тієї обставини, що її покійний онук не усвідомлював в момент вчинення правочину, а саме договору дарування від 14.10.2014 року, значення своїх дій та не міг керувати ними не має жодного сумніву,адже він тривалий час зловживав спиртними напоями та стояв на обліку в лікаря нарколога. ОСОБА_8 того, її онук, особливо перед смертю часто говорив, що не памятає, що робив вчора, де був, з ким зустрічався, та таке інше. Просила визнати недійсним договір дарування з моменту його укладення частини квартири АДРЕСА_1, укладений 14 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та покійним ОСОБА_3 та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та стягнути судові витрати з відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_11 позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що позов не підлягає задоволенню, права позивача не порушені, спадщину вона не прийняла. ОСОБА_8 того експерт не встановив повної та беззаперечної недієздатності, це поняття віднесено до підвиду дієздатності. Свідки з боку позивача стверджували, що ОСОБА_3 був хворий, інші що здоровий, всі вони є зацікавленими особами, окрім лікарів, які повідомили про збереження поведінки та психічного стану, жодних ліків, які б впливали на його психічний стан не вживав. Експертизою також не встановлено повна неспроможність ОСОБА_3, не встановлена повна беззаперечна недієздатність, оскільки він міг але не в повній мірі. До того ж 14.10.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір дарування не укладався, його було укладено між ОСОБА_2М,, ОСОБА_3 та ще однією особою, позивач не зазначила про визнання недійсним договору дарування на яку частину квартири вона просить, взагалі не зрозумілі вимоги позивача. Між трьома особами укладався договір дарування, право позивача ніяким чином не порушено, ні прийняла спадщину, ні проживала разом з ОСОБА_3, співвласник не має ніякого переважного права при укладанні договору дарування, тому просила відмовити в задоволені позову.

Свідок ОСОБА_12І в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 був її племінником. Після армії пив, потім бачила у нього в квартирі шприці з чорною рідиною. Поки була жива його мати вона за ним дивилась, а за рік до його смерті вона померла. Останнім часом він казав що попало, вів себе неадекватно, пізнавав не завжди. У нього щось з легенями було. Пояснила, що їй не відомо чи лікувався він від наркозалежності.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він знав ОСОБА_3, який заходив до нього після відбування покарання, його згубили наркотики. Бачив його за два роки до смерті, уникав його так, як просив позичити гроші.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона крещена мати ОСОБА_3 Після трагічної загибелі брата та батька став вживати наркотики. Завжди приїзджав пяним говорив несінітниці різні, що йому не миле життя. В жовтні лежав в лікарні, вона до нього не їздила, з яким діагнозом лежав не знає. Останній раз бачила його в серпні 2014 року.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він працює хірургом Ірпінської центральної міської лікарні, ОСОБА_3 лікував півтора місяця тому добре запамятав. Бачив його кожен день, не бачив щоб він в лікарні випивав. Він ходив, спілкувався з лікарем як всі хворі, розумів значення своїх дій. Хворів на «ВІЛ» та гепатит, всі наркомани хворі на «ВІЛ», але з ними можна спілкуватись. У нас всі хворі адекватні, якщо вони не адекватні то вони в лікарні в якій він працює не лікуються. Історія хвороби велась. До ОСОБА_3 приходила жіночка на імя ОСОБА_16, вона за ним доглядала, приносила ліки, крім неї до нього ніхто не підходив станом здоровя ОСОБА_3 не цікавився, лікування було довгим та дорогим, все купувала жіночка на імя ОСОБА_16. Снодійні та болезнижуючі препарати не виписувались, приймав антибіотики та промивання робили 4-5 разів на добу.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона була в дружніх стосунках з ОСОБА_3, познайомились на початку травня в 2011 році, товаришували, спілкувались. Потім коли повернулись із-за кордону ОСОБА_3 повідомив, що у нього мама померла, він захворів та довгий час перебував у лікарні, вона, її чоловік та її подруга його лікували. Він просив їх йому допомогти, так як його родичі в селі не можуть йому допомогти. Коли вона познайомила його зі своєю подругою ОСОБА_2, він попросив його підлікувати і він візьме себе в руки. Коли почали лікувати дізнались, що у нього «ВІЛ». ОСОБА_3 говорив, що подарує 2 частини квартири ОСОБА_2, потім одну у нотаріуса він хотів переписати на ОСОБА_2, так як остерігався своїх родичів та колишніх однокласників. ОСОБА_3 в 2014 році бачила практично кожен день. Коли він захворів в лікарні м.Буча кожен день провідувала, він її впізнавав. Не казав що його хто то заставляє написати договір дарування. В жовтні 2014 року був в нормальному стані.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона працює лікарем-хірургом Ірпінської центральної міської лікарні, ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в їхній лікарні з пневмонією приблизно два місяці в літку 2014 року, перебував у стаціонарі. Хворий був повністю адекватний, відповідав на питання, її впізнавав, ніякої неадекватної поведінки не помічала. Вживав антибактеріальні препарати та промивання робили. Всі ліки купувала його близька подруга ОСОБА_16. Снодійне та знеболювальне не призначали.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 знав з травня 2011 року, познайомила з ним його колишня співмешканка та їхня сусідка. У нього був гараж, ремонтували машину, він гарно малював. В 2013 році у ОСОБА_3 померла мати, в цей час він був за кордоном, коли повернувся в вересні 2013 року стали йому допомагати, він хворів. Він та його дружина допомагали йому, так як він зустрічався з подругою дружини ОСОБА_2. В Бучанській лікарні ОСОБА_3 лежав з початку червня по кінець липня 2014 року. Кожен день його відвідували, купували ліки. ОСОБА_3 не приймав ні алкоголь ні наркотики. Поведінка його була адекватною. З лікарні вони його відвезли додому. Дома також відвідували, не бачили щоб він вживав алкоголь та наркотики, він міг сам ходити до магазину. Пояснив, що він не знав, що ОСОБА_3 був наркоманом, коли ОСОБА_3 перебував в лікарні в червні 2014 року дізнався, що хворів на «ВІЛ».

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 знала, так як працювала з його мамою на одному підприємстві та проживали в одному будинку, вони на 7, а вона на 8 поверсі. Після смерті матері ОСОБА_19 різко змінився, часто бачила його пяним, під дією наркотиків, вів себе адекватно. Останнім часом не впізнавав, проходив мимо. Дома був жах, притон, крики. Був період коли він дуже похудів в 2014 році, чула що він був в лікарні. Влітку 2014 року приходив гроші позичати.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 знала практично з народження, проживали в одному будинку. Поки не попав до місць позбавлення волі був нормальний, а там зламався. Коли померла його мама йому було ні за що жити, все пропивав, вів себе неадекватно, один раз привітається, іншого разу ні. За пів року до смерті лікувався, казав, що погано з легенями, потім сказали, що «ВІЛ». Після смерті матері лежав в лікарні.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, ОСОБА_3 знала як сусіда, спілкувались. Про нього нічого поганого сказати не може, останнім часом похудів, спитала, що сталося, він сказав захворів восени 2014 року. Завжди їй допомагав, років 5-6 назад приходив допомагав ремонт робити. В літку 2014 роцу бачила його у дворі, виглядав нормально, привітався, впізнавав її, цікавився її дітьми. В стані алкогольного чи наркотичного спяніння його не бачила. Квартира у нього була в нормальному стані. Його родичів не бачила, друзі приходили. Місяця за 3-4 до смерті бачила його, восени не бачила. Дуже сильно схуд в 2014 році, виглядав хворим чоловіком.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 знала, прожила з ним один рік в цивільному шлюбі з 2012 до середини 2013 року. Працював, проте постійного місця роботи не було, дитину зустрічав та водив до школи, спиртні напої вживав на свята, курив, не було такого, щоб наркотичні засоби вживав. Розійшлися перед смертю його матері. Помер в листопаді 2014 року, число сказати не може, так як їй зразу не повідомили. Весь час до смерті вона його бачила, похудав, казав, що захворів, вона приїзжала до нього коли він лежав в лікарні м.Буча, а після лікарні була в нього вдома, там було чисто. В літку та восени 2014 року його поведінка сумнівів не викликала. Пити та курити став менше. Випити міг, наркоманом не був. В лікарню його поклали з запаленням легенів, а потім робили операцію, також у нього був «ВІЛ».

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 знав з дитинства, бачились, спілкувались, поганого нічого не може сказати. Два роки назад помер. До того 2-3 рази на місяць бачились. У нього батько там живе де ОСОБА_3 і знайомих багато. Останнім часом похудав, сказав, що неприємності, захворів. Коли бачились в алкогольному чи наркотичному спянінні не перебував, його впізнавав в вересні жовтні 2014 року, не пив та хотів кинути палити, одягнутий був в чистому. Деякий час проживав з Альоною роки 3-4 назад. В 2014 році був у нього вдома, там був порядок.

Судом в межах заявлених вимог і на підставі наданих особами, які брали участь у справі, доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2014 року спадкоємцями майна ОСОБА_4, яка померла 14.08.2013 року є її мати ОСОБА_1 на 1/2 частку та син ОСОБА_3 на 1/2 частку, спадщина на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з 1/2 частини квартири №103, розташованої за адресою: Київська область, м.Ірпінь вул.Жовтнева будинок №158.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2014 року ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири №103, розташованої за адресою: Київська область, м.Ірпінь вул.Жовтнева будинок №158.

Згідно договору дарування частини квартири від 20.06.2014 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 1/4 частини квартири №103, розташованої за адресою: Київська область, м.Ірпінь вул.Жовтнева будинок №158.

Згідно договору дарування від 14.10.2014 року з однієї сторони ОСОБА_3, ОСОБА_7 дарувальники та з другої сторони ОСОБА_24 обдаровувана уклали договір за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_7 подарували у власність ОСОБА_2 3/4 частини квартири №103, розташованої за адресою: Київська область, м.Ірпінь вул.Жовтнева будинок №158.

Згідно актового запису про смерть №458 від 25 листопада 2014 року, ОСОБА_3 помер 24 листопада 2014 року, причина смерті хвороба, зумовлена вірусом імунодефіциту людини.

Згідно довідки №229 від 18.06.2015 року лікаря-нарколога Ірпінської міської поліклініки ОСОБА_3 перебував на обліку у лікаря-нарколога.

Згідно довідки №379 від 18.12.2015 року лікаря-нарколога Ірпінської міської поліклініки ОСОБА_3 перебував на обліку у лікаря-нарколога з 20.03.2006 року по 30.03.2007 року.

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Ірпінській міській лікарні з 20.05.2014 року по 11.07.2014 року з лівобічною деструктивною пневмонією.

Згідно довідки №2242 від 28.11.2014 року КЖЕП «Ірпінь» ОСОБА_3 був прописаний та проживав один по день смерті за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно накладної-замовлення №0445 від 26.11.2014 року та квитанції №001411 від 25.11.2014 року, замовником ритуальних послуг для поховання ОСОБА_3 була ОСОБА_25

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №142-ц від 16.11.2016 року ОСОБА_3 за життя, в тому і 14.10.2014 року, страждав на хронічний психічний розлад (полі наркоманію залежність від опіатів та алкоголю, канабісу. ОСОБА_8 того, в зазначений час ОСОБА_3 страждав на важке соматичне захворювання деструктивну пневмонію (тобто таку, коли розпадається тканина легень) та емпієму ( скопичення гною в плевральній порожнині). Це захворювання супроводжується вираженною інтоксикацією і, в її наслідок, глибокою астенією. Глибока астенія суттєво впливає на психічну діяльність погіршуючи її. Таким чином ОСОБА_3 14.10.2014 року внаслідок свого психічного стану не міг в повній мірі усвідомлювати характер та значення своїх дій. Психічні розлади, що малися у ОСОБА_3 14.10.2014 року, суттєво впливали на його здатність усвідомлювати свої дії, а особливо керувати ними.

Згідно ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При розгляді справи зясовано, що права позивача не порушені, спадщину ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 не прийняла. ОСОБА_8 того згідно висновку судово-психіатричного експерта №142-ц від 16.11.2016 року, експерт не встановив повної та беззаперечної недієздатності ОСОБА_3 До того ж експерт в своєму дослідженні посилається на покази свідків, частково їх цитує, проте покази свідків зазначені у досліджені частково відрізняються від тих, що вони надавали в судовому засіданні, а саме свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні не казав, що він, тобто ОСОБА_3 був у 2014 році наркоманом, також не казав, що ОСОБА_3 провідували наркомани; експертом не вірно зазначено прізвище свідка ОСОБА_26 замість вірного ОСОБА_27; а пояснення свідка ОСОБА_8 викладені як від особи жіночої статі, та зазначено, що вони з ОСОБА_26 та Лізою допомагали йому грошима, хоча в судовому засіданні він повідомив що його дружина та сусідка ОСОБА_27 допомагали ОСОБА_3 грошима, тобто ОСОБА_27 і висновку експерта зазначена як дві різні людини, таким чином посилання експерта на покази свідків містять неточності та не в повній мірі відповідають наданим в судовому засіданні показам.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Свідки з боку позивача стверджували, що ОСОБА_3 був хворий, свідки з боку відповідача стверджували, що здоровий, всі вони є зацікавленими особами, тому суд критично оцінює данні покази, окрім показів лікарів, які не є зацікавленими особами та повідомили про збереження поведінки та психічного стану ОСОБА_3, зазначили, що жодних ліків, які б впливали на його психічний стан він не вживав. Експертизою також не встановлено повна неспроможність ОСОБА_3, не встановлена повна беззаперечна недієздатність, оскільки він міг але не в повній мірі. Дієздатність ОСОБА_3 під час укладення договору дарування було перевірено нотаріусом. До того ж 14.10.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір дарування не укладався, його було укладено між ОСОБА_3, ОСОБА_7 (дарувальники) та ОСОБА_24 обдаровувана, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_7 подарували у власність ОСОБА_2 3/4 частини квартири №103, розташованої за адресою: Київська область, м.Ірпінь вул. Жовтнева будинок №158, проте позивач не зазначила про визнання недійсним договору дарування з моменту його укладання якої саме частини квартири № 103, яка розташована за адресою м.Ірпінь вул.Жовтнева будинок №158 вона просить.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування свого позову, тому в задоволені позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.225ЦК України, ст.ст.3,10,60,79,88,147,208,212-215,218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування на частину квартири відмовити.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 09 грудня 2016 року.

Повний текст рішення буде виготовлений 14 грудня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Ф. Карабаза