Справа №589/5061/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Литовка М. І.
Номер провадження 22-ц/788/1531/16 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Левченко Т. А. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

про стягнення коштів за договором банківського вкладу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 11200 доларів США банківського вкладу.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 2560,67 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» (далі-Банк) посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

По суті доводить, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу укладеними працівниками філії «Кримське ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі із ОСОБА_3, повинні виконуватися автономною некомерційною організацією «Фонду захисту вкладників» Російської Федерації за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, а тому вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі. Крім того вказує, що позивачем не надано належних доказів про наявність грошових коштів на рахунках у Банку.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції по суті встановлено, що 12 квітня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір №SAMDN6158 (вклад «Копілка»), відповідно до умов якого позивач передала, а Банк прийняв на зберігання депозит в сумі 3000 доларів США строком до 12 квітня 2011 року.

Протягом 2011 року та у лютому 2012 року ОСОБА_3 внесла на згаданий депозитний рахунок кошти в загальній сумі 11200 доларів США.

05 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про дострокове розірвання договору та повернення коштів.

Відповідно до п.6 вказаного договору, сторони мають право достроково розірвати даний договір у відповідності з діючим законодавством, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за вимогою клієнта, Банк повертає суму владу та проценти.

Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідь на звернення ОСОБА_3 грошові кошти позивачу у сумі 11200 доларів США не повернув, а тому вони підлягають стягненню у судовому порядку.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість перед ОСОБА_3 по неповернутим коштам за договором банківського вкладу без врахування відсотків становить 11200 доларів США.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОСОБА_3, тоді як ПАТ КБ «Приватбанк» на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не подало належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.ч.1, 4 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до п.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За положеннями ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що права ОСОБА_3 порушені, дії відповідача по неповерненню позивачу суми коштів за договором банківського вкладу суперечать діючому цивільному законодавству, положення ст.56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інструкцій та положень Національного банку України, згадані в апеляційній скарзі, ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на спірні правовідносини не поширюється, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 11200 доларів США.

Колегією суддів у судовому засіданні були досліджені оригінали касових документів згідно яких ОСОБА_3 на виконання вимог вищезгаданого договору від 12 квітня 2010 року внесла через Печерське районне в м.Києві відділення Банку, а Банк (відповідач) прийняв від неї грошові кошти - долари США в сумі, яку не повертає, та яка була стягнута за оскаржуваним рішенням. Фотокопії цих документів містяться в матеріалах справи (а.с.7- 9, 10, 17-18). Банк не подав суду оригіналів видаткових документів про повернення ОСОБА_3 грошових коштів за вищезгаданим договором.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 відповідно до п.6 Договору та цивільного законодавства письмово повідомила Банк про розірвання договору та необхідність повернення вкладу (а.с.11-14), проте Банк у своєму листі від 13 серпня 2015 року згадану вимогу ОСОБА_3 проігнорував, чим грубо порушив умови договору та вищезгадані закони (а.с.15).

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду Сумської області С.В.Попруга