Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2016 Справа №607/12492/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Позняка В.М.

за участю секретаря - Осів І.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та різницю за рахунок збільшення курсу долара,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, просить стягнути із відповідача 679,52 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання та 30885 грн. різницю за рахунок збільшення курсу долара США до української гривні. ОСОБА_3 обґрунтований тим, що 21.06.2006 року він позичив відповідачу 1500 доларів СШАА. Оскільки ОСОБА_2 гроші йому не повернув, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.08.2007 року стягнуто із ОСОБА_2 9275,43 грн. боргу та 122,75 грн. судових витрат. У звязку із тим, що до цього часу рішення суду не виконане просить стягнути із нього три проценти річних від простроченої суми та втрати від зміни курсу долара США до української гривні.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених в ньому.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечив, просить суд врахувати, що на даний час в нього важке матеріальне становище, те що значні кошти він витратив на лікування сина, який отримав поранення в бойових діях на сході України.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2007 року у справі №2-4573/07р. стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 9275 грн. боргу за договором позики та 122,75 грн. в повернення судових витрат. У вказаному рішенні суду встановлено, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 1500 доларів США , що станом на день постановлення рішення 31 серпня 2007 року було еквівалентно 7575 грн. відповідно до курсу НБУ 5,05 грн. за 1 дол. США.

На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, а постановою від 07.09.2015року відкрито виконавче провадження №ВП №48646022.

Відповідно до листа Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби від 21.10.2016 року в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи сплати заборгованості боржником ОСОБА_1.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, у звязку із тим, що боржник не виконав взяті на себе грошові зобовязання за договором позики, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу за період із 25.10.2013 року по 25.10.2016 року включно, що відповідно до розрахунків зроблених позивачем, становить 679,52 грн.

В той же час, вимогу про стягнення різниці курсу долара США до української гривні в сумі 30885,00 грн. суд вважає безпідставними, виходячи із наступних причин.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №2-4573/07р. стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 9275 грн. боргу за договором позики у національній валюті.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином, у разі невиконання боржником зобовязання після ухвалення рішення суду про стягнення боргу є підставою для стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а не для перерахунку основної суми боргу в звязку із зміною курсу національної валюти, та така форма відповідальності чинним законодавством не передбачена.

В цьому випадку договірне зобов'язання відповідача по поверненню отриманої позики з постановленням вказаного судового рішення трансформувалось у грошове зобов'язання по виконанню рішення суду.

Також, у відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не надав належних доказів того, що діями відповідача щодо неповернення позичених у доларах США, але стягнутих за рішенням суду в еквіваленті до національної валюти коштів, завдано збитки в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України із відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 12 грн. 13 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22,23,599, 525, 526, 599, 611 ЦК України, 10,11,60 ЦПК України, суд:

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (вул. Чарнецького,24, м. Тернопіль, ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (вул. Живова, 28/70, м. Тернопіль, ІПН НОМЕР_2) 679 (шістсот сімдесят девять) грн. 52 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (вул. Чарнецького,24, м. Тернопіль) в користь ОСОБА_1 (вул. Живова, 28/70, м. Тернопіль, ІПН НОМЕР_2) 12 грн. 13 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_3