Справа № 487/9021/15-ц
Провадження № 2/487/499/16
РІШЕННЯ

Іменем України

11.05.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування від 23.09.2015 року квартири АДРЕСА_1 укладеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

Позивач в позові зазначила, що 19.08.2015 року померла її мати ОСОБА_5, яка на день смерті перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 після смерті матері в установлений законом строк, вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. При житті під час шлюбу, на спільні грошові кошти на ім'я чоловіка її матері ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, у спільну сумісну власність подружжя, була придбана квартира АДРЕСА_1. Проте, в подальшому вона дізналась, що 23.09.2015 року ОСОБА_3 за договором дарування подарував спірну квартиру ОСОБА_2, вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 Проте, вважає, що нотаріус безпідставно та в порушення вимог чинного законодавства на свій розсуд змінила коли спадкоємців, позбавивши її частки у спадщини після смерті матері та посвідчила договір дарування не дочекавшись спливу шести місяців після смерті спадкодавця, при цьому діями ОСОБА_3 також грубо порушенні її права як спадкоємця.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені обставини, просив позов задовольнити.

В судовому засідання відповідачі та їхній представник позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, заперечуючи проти задоволення позову, вказували, що дійсно ОСОБА_3 перебував з 2005 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2010 року придбав квартиру АДРЕСА_1, став єдиним власником вищевказаної квартири. 19.08.2015 року померла ОСОБА_6, за життя остання не скористалась своїм правом щодо поділу спільного майна набутого під час шлюбу подружжя, а тому після її смерті одноособовим власником спірної квартири залишився ОСОБА_3, заповіт нею, на нібито свою частку квартири, складено також не було. 23.09.2015 року ОСОБА_3, скориставшись своїм правом розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, уклав договір дарування, за яким подарував квартиру АДРЕСА_1 своєму племіннику ОСОБА_2, вказаний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отже єдиним власником спірної квартири на теперішній час є ОСОБА_2 При цьому, безпідставні є твердження позивача на порушення ОСОБА_3 вимог ст. 717 ЦК України щодо не зняття його з реєстрації за вищевказаною адресою. Крім того, зазначили, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 за його особисті кошти, що підтверджується договорами купівлі-продажу раніше належних відповідачу квартир.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за відсутності їхнього представника та ухвалити рішення на розсуду суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Згідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 11.01.2005 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, згідно свідоцтва про одруження, виданого Дніпровським відділом РАЦС Херсонського міського управління юстиції м. Херсона 11.01.2005 року.

Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_3, придбав у власність квартиру АДРЕСА_1.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено зі згоди дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_6, що підтверджується згодою останньої від 16.04.2010 року наданою нотаріусу.

Крім того, в п. 3 договору купівлі-продажу від 16.04.2010 року зазначено, що покупець (ОСОБА_3К.) одружений, квартира, яка є предметом цього договору, набувається за спільні грошові кошти подружжя у спільну сумісну власність, цей договір укладається покупцем в інтересах сім'ї за згодою другого з подружжя ОСОБА_6

Згідно ст.60 СК України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, суд приходить до переконання, що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6, оскільки набуто ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі укладеного відповідачем ОСОБА_3 договору купівлі-продажу в інтересах сім'ї, за письмовою згодою другого з подружжя дружини набувача ОСОБА_6, при цьому, згідно ст. 70 ч.1 СК України суд вважає їхні частки рівними, тобто по 1/2 частки квартири кожному.

19.08.2015 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 20.08.2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

Після її смерті ОСОБА_3 її донька - позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її матері.

Про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 нотаріусом було повідомлено інших спадкоємців першої черги чоловіка померлої ОСОБА_3 та її доньку ОСОБА_8

ОСОБА_8 подала нотаріусу заяву про відмови від частки у спадковому майні на користь ОСОБА_1 ОСОБА_3 27.01.2016 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття ним спадщини після смерті його дружини.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, після смерті ОСОБА_6, відкрилась спадщина на частку квартири АДРЕСА_1, що належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя та яка є спадковим майном.

Про те, на підставі договору дарування від 23.09.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори зареєстрованого в реєстрі за №2-581, ОСОБА_3 подарував своєму племіннику ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійним судом не вимагається.

У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але один із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як встановлено судом, при укладанні договору дарування, ОСОБА_3 достовірно знав, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, але при укладанні правочину, не повідомив державного нотаріуса про те, що квартира, яку він дарить ОСОБА_2 є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, ОСОБА_3 неправомірно розпорядився часткою спірної квартири, яка належала його померлої дружині ОСОБА_6 та перебувала у їх спільній сумісній власності, чим порушив встановлені законодавством правила спадкування частки у спільній сумісні власності, а також майнові права позивача, у зв'язку з чим договір дарування підлягає визнанню недійсним.

Проте, відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, враховуючи те, що відчуження відповідачем ОСОБА_3 1/2 частки спірної квартири, які належали останньому на праві власності за договором купівлі-продажу, не порушують права позивача, суд приходить до переконання, що договір дарування від 23.09.2015 року підлягає визнанню недійсним частково, а саме в частині дарування 1/2 частки спірної квартирі, що належала померлої ОСОБА_6, виходячи із рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Заперечення відповідачів та їхнього представника суд оцінює критично, оскільки вони протирічать зібраним доказам по справі та суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, виходячи з того, що відповідач ОСОБА_9 звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом Великої вітчизняної війни, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 318,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування від 23.09.2015 року в частині дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №2-581.

В іншій частин вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина