Справа № 265/4711/16-ц
Провадження № 2/265/1876/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 вересня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

за участі секретаря - Азарової А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір 18 січня 2008 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору. Відповідно до вказаних Умов кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями договору від 18 січня 2008 року, за якими банк може змінити відсоткову ставку шляхом надання виписки позичальнику по картковому рахунку. Однак відповідач не виконав своїх зобовязань, на підставі чого заборгував банку суми з повернення кредиту, відсотків, комісії, пені та штрафів на загальний розмір 51237,71 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами на користь банку.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності, ОСОБА_2, у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність.

На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

На підставі ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Факт укладення договору споживчого кредитування 18 січня 2008 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 18 січня 2008 року про надання ОСОБА_1 в КБ «Приватбанк» кредитного ліміту, з якої вбачається, що КБ «Приватбанк» відкрив кредитний ліміт позичальнику в сумі 2000 грн. зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в розмірі 36 % на рік. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування (а. с. 7).

При цьому у договорі від 18 січня 2008 року зазначено, що при порушені позичальником строків платежу за кредитним договором більш ніж на 120 днів він повинен сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. та 5% від суми позову (а. с. 7).

Відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг підписання кредитного договору позичальником підтверджує його згоду на визначення банком кредитного ліміту, який може бути в будь-який момент змінений банком (а. с. 9).

За п. 9.12 вказаних Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання, та якщо протягом вказаного строку не було договір припинено за заявою сторони такого договору, то він автоматично вважається пролонгованим на такий самий термін (а. с. 12).

Суд зауважує, що за п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг та за п. 5.8 Правил користування платіжною карткою банк зобовязаний не менше ніж 1 раз на місяць надавати позичальнику виписку про стан картрахунку та про проведені протягом місяця операції, або через «Інтернет-банкінг» або «Мобайл-банкінг». При цьому відсоткова ставка за кредитом на місяць, що слідує за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картковому рахунку за звітний місяць (а. с. 10, 13).

Зміна назви юридичної особи КБ «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ «КБ «Приватбанк» та статутом позивача (а. с. 17, 18).

За положеннями ст. 599 ЦК України, за якими зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та з урахуванням умов договору від 18 січня 2008 року суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного сторонами договору.

За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у відповідача станом на 31 липня 2016 року мається заборгованості перед КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 18 січня 2008 року у загальному розмірі 51237,71 грн., з яких заборгованість по кредиту 7789,17 грн., заборгованість по відсотках 38059,42 грн., борг з комісії 2711,13 грн., а також штраф фіксований 250 грн. та штраф відсотковий 2427,99 грн. (а. с. 4-6).

Суд при цьому зауважує, що факт збільшення кредитного ліміту банком відповідачу підтверджується наданим представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» розрахунком.

Натомість суд зазначає, що банком не було доведено факту повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки за укладеним із ним кредитним договором від 18 січня 2008 року ані шляхом надання відповідачу виписки про стан його картрахунку, ані відомостей про підключення ОСОБА_1 до «Інтернет-банкінг» або «Мобайл-банкінг».

Внаслідок цього суд вважає, що представники відповідача не довели законність підвищення відсоткової ставки за договором кредитування від 18 січня 2008 року та узгодження такого підвищення із позичальником.

Таким чином суд дійшов переконання про недоведеність законності підвищення відсотків з розміру 30% та відповідно нарахування представниками банку таких підвищених відсотків позичальнику в розмірі 34,80%, починаючи з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, та в розмірі 43,20%, починаючи з 1 квітня 2015 року по 31 липня 2016 року (а. с. 6).

Враховуючи наведене суд вважає, що за вказаний період сума нарахованих відсотків підлягає перерахунку, тому, зважаючи, що представниками банку було нараховано позичальнику за відсотковою ставкою 34,80% за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 4900,40 грн., то при відсотковій ставці 30% така сума повинна зменшитись до 4224,48 грн. (4900,40 / 34,8% х 30% = 4224,48), тобто на 675,92 грн.

Також зважаючи, що представниками банку було нараховано позичальнику за відсотковою ставкою 43,20% за період з 1 квітня 2015 року по 31 липня 2016 року 30465,36 грн., то при відсотковій ставці 30% така сума повинна зменшитись до 21156,50 грн. (30465,36 / 43,2% х 30% = 21156,50), тобто на 9308,86 грн.

Відповідно до наведеного розрахунку сума заборгованості з відсотків у позичальника перед банком повинна зменшитись з 38059,42 грн. до 28074,64 грн. (38059,42 - (9308,86 + 675,92) = 28074,64).

Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі з відсотків, а також у наведеному представниками банку розмірі з кредиту підтверджується умовами договору кредитування від 18 січня 2008 року.

Однак суд зауважує, що представниками позивача не було доведено існування у відповідача перед банком заборгованості з комісії та пені за договором від 18 січня 2008 року, оскільки ані заявою позичальника про укладення кредитного договору із КБ «Приватбанк», ані Умовами та правилами надання банківських послуг або Правилами користування платіжною карткою не передбачено нарахування комісії та пені відповідачу у розмірах, вказаних в наданому представниками банку розрахунку заборгованості (колонки розрахунку «Ставка пені» та «Сума комісії та пені»).

Також суд зазначає, що представниками банку не було надано суду Тарифів банку, які складають кредитний договір позивача із ОСОБА_1

На підставі переліченого суд вважає вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» щодо стягнення з відповідача боргу з комісії та пені за договором від 18 січня 2008 року в сумі 2711,13 грн. такими, що не підлягають задоволенню внаслідок їх недоведеності під час вирішення вказаного спору.

Суд також звертає увагу на те, що правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було видано Розпорядження № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, де відповідно до п. 20 ч. 1 «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Маріуполь Донецької області було віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно із паспортними даними відповідача та відомостями про реєстрацію місця його проживання вбачається, що ОСОБА_1 з 13 грудня 2006 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 14, 23).

Таким чином судом було встановлено, що на відповідача розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити позивачу у його вимогах до відповідача щодо стягнення суми неустойки в вигляді штрафів та пені за порушення виконання зобовязання за договором від 18 січня 2008 року, що були наховані представниками банку після 14 квітня 2014 року та при поданні до суду вказаного позову, оскільки зазначені вимоги банку суперечать ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та така сума нарахованої неустойки після 14 квітня 2014 року не була банком скасована.

Тому, виходячи з наведеного вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 штрафів за невиконання умов кредитного договору в сумі 2677,99 грн. також не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь банку з позичальника заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2008 року загалом в сумі 35863,81 грн. (7789,17 + 28074,64 = 35863,81).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).

Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у сумі 1378 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених позовних вимог в розмірі 964,53 грн. (35863,81 / 51237,71 х 1378 = 964,53).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2008 року в сумі 35863 (тридцять пять тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 81 коп.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 964,53 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду позивачем може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя