Ухвала

іменем україни

28 вересня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 09 грудня 2013 року близько 11 год. 00 хв. на перерві після третього уроку в кабінеті № 302 гімназії № 179, між учнями 4-А класу виник конфлікт, який переріс в бійку, в результаті чого ОСОБА_7, 2004 року народження, завдаючи удари кульковою ручкою, наніс тілесні ушкодження однокласнику ОСОБА_4, 2004 рокународження, зокрема проникаюче поранення лівого ока, внаслідок чого останній повністю втратив зір на ліве око.

На думку позивача, вина неповнолітнього ОСОБА_7, 2004 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0014657, за наслідками якого постановою слідчого провадження було закрито у зв'язку з тим, що останній не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Зазначав, що відповідачі, як батьки неповнолітнього ОСОБА_7, не виконують своїх обов'язків щодо належного виховання свого сина.

За таких підстав, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 майнові витрати на лікування сина, моральну шкоду та судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 в порядку відшкодування матеріальної шкоди 118 078 грн 79 коп., у відшкодування моральної шкоди 42 000 грн, а всього 160 078 грн 79 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що 09 грудня 2013 близько 11 год. 25 хв. на перерві після третього уроку в кабінеті № 302 гімназії № 179 м. Києва, розташованої за адресою: проспект 40-річчя Жовтня, 120-В у м. Києві, ОСОБА_4, 2004 року народження, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми лівого ока з послідуючим оперативним видаленням кришталика, склоподібного тіла, зниженням гостроти зору до 0.

Згідно з медичним висновком № 21, виданим Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Голосіївського району м. Києва» від 06 лютого 2014 ОСОБА_4, 2004 року народження, отримав статус дитини-інваліда.

Постановою від 30 квітня 2015 старшого слідчого СВ Голосіївського РУ ГУМВС України у м. Києві Волощук К.Л., кримінальне провадження від 10 грудня 2013 року № 0014657 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, вказаною постановою встановлено, що 09 грудня 2013 близько 11.00 години, на перерві після третього уроку в кабінеті № 302, гімназії № 179 за адресою: проспект 40-річчя Жовтня, 120-в, м. Київ, між учнями 4-А класу виник конфлікт, який переріс у бійку, в результаті чого, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, завдаючи удари кульковою ручкою, наніс тілесні ушкодження однокласнику ОСОБА_4, 27 січня 2004 року, а саме: здійснив проникаюче поранення лівого ока, чим завдав останньому фізичного болю. Після цього, ОСОБА_4 госпіталізовано до «Центру мікрохірургії ока».

В результаті нанесених тілесних ушкоджень, малолітній ОСОБА_4 отримав згідно з висновком експерта від 18 березня 2014 № 295/Е тілесні ушкодження у вигляді: відкритої травми лівого ока: проникаюче корнеосклеральне поранення (лінійна рана рогівки, субкон'юнктивальний розрив склери з випадінням внутрішніх оболонок), гіфема, відшарування сітківки з послідуючим оперативним видаленням кришталика, склоподібного тіла, зниженням гостроти зору до 0.

Вказане тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм втрати органу).

Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось від травматичної дії тупого предмету, характерні властивості якого при ушкодженні не відобразились, за давністю утворення може відповідати терміну зазначеному у постанові, тобто 09 грудня 2013 року.

Згідно з вказаною постановою досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 10 грудня 2013 року реєстраційний номер № 0014657 зібрано матеріали та докази, які вказують на вчинення кримінального правопорушення малолітнім громадянином України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що передбачено ч. 1 ст. 212 КК України, але враховуючи те, що на момент вчинення кримінального правопорушення малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 не був суб'єктом злочину, як зазначено в ст. 18 КК України та не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, як зазначено у ст. 22 КК України, кримінальне провадження закрито.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з положеннями ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої малолітньою особою регулюються спеціальними нормами ЦК України.

Так, згідно ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров'я чи іншого закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Якщо малолітня особа перебувала в закладі, який за законом здійснює щодо неї функції опікуна, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану нею, якщо не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Обов'язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов'язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров'ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли.

В силу ч. 1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз'яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Наявність такого роду травми сама по собі свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. Останні зокрема полягають у порушенні звичайного ритму життя позивача.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. А в порядку ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України.

Отже, оцінюючи моральну шкоду в сумі 42 000 грн апеляційним судом було дотримано вказані вимоги, виходячи із заявлених позовних вимог і міри відповідальності відповідачів, як батьків дитини, що завдала шкоди, визначеної судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши причинно-наслідковий зв'язок між винними та протиправними діями малолітньої особи ОСОБА_7, заподіяння ним шкоди (каліцтва) малолітній особі ОСОБА_4, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, з урахуванням того, що позовні вимоги пред'явлені лише до батьків малолітньої особи і визначаючи частку їх відповідальності на рівні 60 відсотків, правильно вважав, що основний обов'язок по вихованню дитини покладається саме на батьків.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О. Писана

О.В.Попович