Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1007/16-ц
Провадження № 2/209/789/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Бойко Н.Є

за участі представника позивача- адвоката Фесюк Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" про визнання додаткової угоди недійсною, стягнення збитків, компенсації за використану електричну енергію ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» , в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нежитловим приміщенням загальною площею 91 кв.м, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" звільнити приміщення від речей, привести його у стан, в якому воно було одержано; стягнути з ТОВ "Нова пошта" на її користь вартість некомпенсованих витрат за використану електричну енергію в розмірі 251,78 грн.; стягнути з ТОВ "Нова пошта" на її користь збитки у вигляді не отриманих нею доходів (упущену вигоду) в розмірі 16100,72 грн.; стягнути з ТОВ "Нова пошта" на її користь збитки в розмірі 873 грн. витрачені на придбання нею електричних приладів; стягнути з ТОВ "Нова пошта" на її користь 5000 грн. моральну шкоду.

16 .05.2016 року та 16.09.2016 року позивачкою були уточнені позовні вимоги та остаточно просить: визнати додаткову угоду від 06 квітня 2016 року до Договору оренди нежитлового приміщення № 2001-ДО від 01 жовтня 2015 року - недійсною; стягнути з ТОВ "Нова пошта" на її користь вартість некомпенсованих витрат за використану електричну енергію в розмірі 250,30 грн.; збитки у вигляді не отриманих нею доходів (упущеної вигоди) в розмірі 17379,08 грн.; збитки в розмірі 873 грн. витрачені на придбання нею електричних приладів; 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності від 25 жовтня 2012 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23.10.2012 р., витягу про державну реєстрацію прав № 36022854 від 29 жовтня 2012 року, вона є власником торгово-розважального комплексу, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, загальною площею 833,4 кв.м.

01 жовтня 2015 року між нею, як орендодавцем, та ТОВ «Нова пошта», як орендарем, було укладено договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 №2001-ДО, відповідно до якого вона передала, а відповідач прийняв у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення загальною площею 91 кв.м. строком на 365 днів з дня підписання договору.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Нова пошта» систематично порушувало, передбачені вказаним договором обов'язки щодо строків розрахунків за користування приміщенням та вартості спожитих комунальних послуг, то вона прийняла рішення достроково розірвати вищевказаний договір оренди нежитлового приміщення в односторонньому порядку., відповідно до п.6.43.2,п.8.4 договору.

16 грудня 2015 року нею на адресу ТОВ «Нова пошта» було направлене відповідне письмове повідомлення, в якому вона вказала, що договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 01 жовтня 2015 року №2001-ДО достроково розривається нею в односторонньому порядку з моменту спливу тридцяти календарних днів з дня отримання, а в випадку не отримання, то з дня надходження вказаного письмового повідомлення.

Дане повідомлення було отримане відповідачем 17 грудня 2015 року, у зв'язку з чим договір оренди було розірвано 16 січня 2016 року, і з цього часу строк оренди було закінчено.

Але відповідач тривалий час не повертав приміщення за актом прийому-передачі у стані, в якому він його одержав.

29 січня 2016 року нею було складено акт про те, що при огляді нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яким на підставі договору оренди користується ТОВ «Нова пошта», на момент огляду дане приміщення повністю не звільнено орендарем.

01 лютого 2016 року нею на адресу відповідача була направлена заява в якій вона вказувала на те, що приміщення досі не повернуто, існують зауваження щодо стану приміщення.

Оскільки вона розраховувала на те, що ТОВ «Нова пошта» буде в повній мірі виконувати умови договору оренди щодо строків звільнення, приведення в належний стан і передачі приміщення, то 16 січня 2016 року нею було укладено договір оренди того приміщення, яке знаходилося в оренді у ТОВ «Нова пошта», з приватним підприємцем ОСОБА_3.

Але виконати свої зобов'язання по передачі ОСОБА_4 приміщення у платне користування вона можливості не мала, у зв'язку з тим, що в порушення п.4.7. договору оренди від 01.10.2015 року, відповідно до якого орендар ТОВ «Нова пошта» протягом трьох робочих днів після закінчення строку оренди повинен був повернути приміщення згідно з актом прийому-передачі, - відповідач приміщення їй не повернув, від своїх речей його не звільнив, у той стан, в якому приміщення було на момент його одержання, не привів, і акт приймання-передачі складено не було.

Зазначає, що вона понесла збитки, так як не мала можливості передати приміщення ОСОБА_4 у платне користування відповідно до умов договору від 16.01.2016 року з вини відповідача, оскільки ТОВ «Нова пошта» порушувало умови договору від 01.10.2015 року та вимоги законодавства щодо приведення приміщення у відповідний стан та його звільнення від належних йому речей і зовнішньої реклами, у зв'язку з чим вона не мала можливості отримувати від ОСОБА_4 плату за користування нею приміщенням.

Посилається на те, що обов'язки щодо приведення приміщення у відповідний стан та його звільнення ТОВ «Нова пошта» виконало тільки 06 квітня 2016 року.

Станом на 06.04.2016 року вона не отримала доходів у вигляді орендної плати від ОСОБА_4 за два місяці та шістнадцять днів оренди в розмірі 36 728 грн.

Оскільки вона передавала приміщення в користування відповідачу з наявністю усіх ламп у світильниках, які перебували в робочому стані, та справних стартерах та дроселях, а під час використання відповідачем приміщення тридцять ламп, сім стартерів та один дросель вийшли із ладу і не були замінені відповідачем, то вона витратила на покупку вказаних електричних приладів 873,00 грн. з своїх власних коштів для того, щоб новий орендар міг використовувати приміщення відповідно до умов договору оренди.

Визнає, що відповідач за січень, лютий та березень 2016 року перерахував їй орендну плату по 6449,64 грн., що сумарно становить 19 348,92 грн., чим зменшив розмір збитків у вигляді не отриманих нею доходів від передачі приміщення новому орендарю до 17 379,08 грн.

Зазначає, що вартість не компенсованих відповідачем витрат за використану електричну енергію станом на момент підписання акту приймання-передачі приміщення становить 250,30 грн.

Посилається на те, що діями відповідача, що полягають в порушенні її права власника приміщення використовувати та розпорядитися ним на свій розсуд шляхом передачі його в оренду, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, яка призвела до порушення гарантованого Конституцією та законами України її права власника. Завдані їй моральні страждання оцінює в 5000 грн.

Вказує, що 06 квітня 2016 року приміщення було передане їй за актом приймання-передачі, про що був підписаний відповідний Акт приймання-передачі приміщення від 06.04.2016 року , а через день - 08 квітня 2016 року їй зателефонувала співробітниця відповідача і повідомила, що робітники бухгалтерії виявилися дуже принциповими і наполягають на підписанні ще одного документа, який необхідний їм для ведення бухгалтерського обліку, і попросила щоб вона цей документ підписала, не пояснюючи що це за документ, а лише зазначила, що це якийсь суто бухгалтерський документ, який не є принциповим.

Вона повністю повірила представнику відповідача про те, що це дійсно є непринциповий бухгалтерський документ, а оскільки вона не володіє навиками бухгалтерського обліку, то 08 квітня 2016 року підписала наданий їй документ навіть не намагаючись з'ясувати його зміст, так як повірила поясненням представника відповідача про те, що цей документ має значення тільки для бухгалтерів «Нової пошти», а для неї він не є важливим, так як не зачіпає її інтересів.

Вже пізніше, а саме: 03.06.2016 року , коли представник відповідача в суді надала суду копію Додаткової угоди від 06 квітня 2016 року, вона зрозуміла, що її заступник директора Дніпродзержинського відділення «Нової Пошти» навмисно та цілеспрямовано ввела в оману, який полягав в тому, що спочатку під час телефонної розмови вона її повідомила про те, що документ, який їй необхідно підписати, має значення тільки для бухгалтерів «Нової пошти», а для неї він не є важливим, а після, вже під час безпосереднього підписання нею документа, вона умисно замовчала той факт, що підписується Додаткова угода до договору оренди.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала позов в повному обсязі, щодо обставин підписання додаткової угоди від 06 квітня 2016року була допитана в якості свідка, та показала, що напередодні 06 квітня 2016 року їй зателефонувала заступник директора Дніпродзержинського відділення Нової пошти Наталія і повідомила про те, що 06 квітня 2016 року приміщення буде передаватися за актом приймання -передачі. Вони зустрілися 06 квітня 2016 року біля не звільненого на той час приміщення, вона це приміщення прийняла, про що був підписаний відповідний Акт приймання-передачі приміщення від 06.04.2016 року , те що в акті існує запис про те, що в неї претензій до ТОВ «Нова Пошта» не має означає, що в неї не було претензій щодо стану приміщення, так як останнє було дійсно приведене в первісний стан - стіни знову були пофарбовані в відповідний колір, була демонтована сигналізація, підлога була чиста, на ній була відсутня червона стрічка, з фасаду та дверей була знята реклама відповідача, приміщення було звільнене від речей, лампи 30 шт., дросель 1 шт., стартери 7 шт. на той час вже були замінені за її власний рахунок. Через день, тобто 08 квітня 2016 року Наталія знову їй зателефонувала і повідомила, що робітники бухгалтерії виявилися дуже принциповими і наполягають на підписанні ще одного документа, який необхідний їм для ведення бухгалтерського обліку, і попросила щоб вона цей документ підписала. Що це за документ вона не пояснила, а лише зазначила, що це якийсь суто бухгалтерський документ, який не є принциповим. На той час для неї вже було цілком зрозумілим, що саме важливе для неї питання, яке полягало в необхідності повернути займане відповідачем приміщення у її користування у відповідному стані вже вирішено, у зв'язку з чим вона повністю повірила представнику відповідача про те, що це дійсно є непринциповий бухгалтерський документ, а оскільки вона не володіє навиками бухгалтерського обліку, то вона 08 квітня 2016 року підписала наданий їй документ навіть не намагаючись з'ясувати його зміст, так як повірила поясненням замісника директора про те, що підписує документ, який має значення тільки для бухгалтерів «Нової пошти», а для неї він не є важливим, так як не зачіпає її інтересів. Вже пізніше, а саме: 03.06.2016 року , коли представник відповідача надала суду копію Додаткової угоди від 06 квітня 2016 року, вона зрозуміла, що її заступник директора Дніпродзержинського відділення «Нової Пошти» навмисно ввела в оману, який полягав в тому, що спочатку під час телефонної розмови вона повідомила про те, що документ, який їй необхідно підписати, має значення тільки для бухгалтерів «Нової пошти», а для неї він не є важливим, а після, вже під час безпосереднього підписання нею документа, замісник директора умисно замовчала той факт, що нею підписується Додаткова угода до договору оренди. Наполягає на тому, що в разі, як щоб вона дійсно розуміла, який документ вона підписує, то вона би в жодному разі такий документ не підписала би. Наполягає на задоволенні своїх вимог повністю.

Представник позивача - Фесюк Ю.О., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04.05.2016 року, позовні вимоги в судовому засідання підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, підготовлене суддею Верховного Суду України Д.Д. Луспенком та затверджене суддями Судової палати з цивільних справ Верховного Суду України, в якому визначено, що судам слід звертати увагу на те, що законодавець розрізняє поняття «розірвання договору» і «припинення зобов'язання/договору». Ці поняття не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породженні цими правовими явищами. За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладання та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови. Оскільки договір оренди був розірваний позивачкою в односторонньому порядку, то він припинив свою дію на майбутнє, у зв'язку з чим не може бути продовженим шляхом укладання додаткової угоди.

Представник відповідача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності від 04.04.2016 року, позов не визнала повністю , просила відмовити в його задоволені, так як ТОВ «Нова Пошта» діяло відповідно до вимог діючого законодавства та договору оренди, строк якого, відповідно до додаткової угоди від 06 квітня 2016 року, був припинений з 06 квітня 2016 року, а позивачка, знаючи про те, що строк договору оренди не закінчився, навмисно ввела ОСОБА_4 в оману та уклала з нею договір оренди приміщення, яке перебувало в користуванні ТОВ «Нова Пошта»,надала суду письмові заперечення, які повністю співпадають з поясненнями, наданими в судовому засіданні та вказала, що 01.10.2015р. між фізичною особою ОСОБА_2 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2001-ДО (надалі за текстом - договір оренди). Згідно з умовами договору орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.

06 квітня 2016 року сторони уклали Додаткову угоду № б/н від 06.04.2016 року , відповідно до якої дію договору оренди нежитлового приміщення № 2001-Д0 від 01.10.2015 було припинено з 06.04.2016 року . Додаткова угода була підписана сторонами, скріплена печатками та набрала чинності.

Згідно з пунктом 4.7. договору оренди, орендар протягом 3 (трьох) робочих днів після закінчення строку оренди повертає, а Орендодавець приймає приміщення згідно з актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

На виконання пункту 4.7. договору оренди сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі приміщення від 06.04.2016 року . Згідно з актом приймання-передачі сторони провели обстеження, за результатами якого було зафіксовано, що вони не мають жодних взаємних претензій у зв'язку з передачею приміщення. Отже на підставі вищевикладеного слідує, що сторони за взаємною згодою припинили дію укладеного між ними договору оренди нежитлового приміщення підписали акт приймання-передачі приміщення та засвідчили, що вони не мають жодних претензій у зв'язку з передачею майна. Таким чином вимоги позивача про відшкодування витрат за використання електричної енергії та коштів на придбання електричних приладів є необґрунтованими та безпідставними так як в момент передачі приміщення їх не було заявлено.

Щодо правових підстав задоволення позовних вимог позивача, щодо визнання додаткової угоди від 06.04.2016 до Договору оренди нежитлового приміщення № 2001-ДО від 01.10.2015 року недійсною вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ч. ч. З, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася, необхідно здійснити значні витрати. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. Не має правового значення помилка, допущена при розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. (Верховний Суд України, Узагальнення, Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, лист від 24.11.2008 року).

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність

обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦПК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. (Верховний Суд України, Узагальнення, Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, лист від 24.11.2008 року).

Наразі жодних доказів того, що відповідач обманював позивача у момент підписання додаткової угоди немає. Оскільки позивач розумів, що за документ він підписує та міг вільно ознайомитися з його змістом. Згідно з пунктом 14.2. договору зміни до договору можуть буди внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою. Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до договору, акти та будь-які інші документи, підписані обома сторонами відповідно до договору є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (п. 14.3. Договору). Посилання позивача на те, що він не знав що за документ підписує є необґрунтованими, так як зі змістом, формою та правовими наслідками додаткової угоди позивач був знайомий, так як вже підписував додаткову угоду до договору (Додаткова угода від 01Л2.2015 до Договору оренди нежитлових приміщень від 01Л0.2015 № 2001- ДО про зміну орендної плати).

Що стосується не отриманих доходів (упущеної вигоди), то Позивач фактично ввів в оману ОСОБА_4, так як в період дії договору оренди, укладеного з ТОВ «Нова Пошта» ним було укладено новий договір у зв'язку з чим Позивач не має права вимагати компенсації збитків у вигляді не отриманих доходів.

Відповідно до підп. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала б відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання певних обов'язків іншою особою.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправність поведінки відповідача, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним певного зобов'язання; дійсна наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником певного обов'язку, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого позивача або третіх осіб; вина заподіювана збитків.

Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було порушене, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного слідує, що для відшкодування шкоди позивач має довести протиправність дій відповідача, а оскільки відповідач діяв в межах діючого законодавства та положень укладеного договору позивач не може вимагати відшкодування шкоди, оскільки протиправність дій відповідача не доведена.

Навпаки, позивач розуміючи що правовідносини з відповідачем не припинено, свідомо укладає договір з ОСОБА_4, з цього слідує що позивач завдає собі шкоди власними діями.

Отже, на підставі вищевикладеного слідує, що заявлена Позивачем сума збитків не підтверджена належними та допустимими доказами, так як ніякі збитки Відповідач Позивачеві не завдавав, а діяв відповідно до умов договору та діючого законодавства. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 25 жовтня 2012 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23.10.2012 р., витягу про державну реєстрацію прав № 36022854 від 29 жовтня 2012 року, ОСОБА_2 є власником торгово-розважального комплексу, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, загальною площею 833,4 кв.м. (а.с.35,36)

01 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ «Нова пошта», як орендарем, був укладений договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 № 2001-ДО, відповідно до якого вона передала, а відповідач прийняв у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення загальною площею 91 кв.м. Строк дії договору становив 365 днів з дня його підписання.(а.с.25-32)

Відповідно до п.6.4.2. даного договору орендодавець має право достроково відмовитись від цього договору в односторонньому порядку або вимагати його розірвання у випадках та у спосіб, що передбачені законодавством України та умовами цього договору.

Відповідно до п.8.4. договору сторони мають право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення іншої сторони про розірвання цього договору не менше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до очікуваної дати розірвання договору.

Позивачка прийняла рішення скористатися своїм правом та достроково розірвати вищевказаний договір оренди нежитлового приміщення в односторонньому порядку, відповідно до п.6.4.2., п.8.4. цього договору.

16 грудня 2015 року нею на адресу ТОВ «Нова пошта» було направлене письмове повідомлення, в якому ОСОБА_2 повідомляла відповідача, що договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 01 жовтня 2015 року № 2001-ДО достроково розривається нею в односторонньому порядку з моменту спливу тридцяти календарних днів з дня отримання, а в випадку не отримання, то з дня надходження даного письмового повідомлення.(а.с.23)

Дане письмове повідомлення було отримано відповідачем 17 грудня 2015 року, таким чином, з урахуванням визначеного договором тридцяти денного терміну, договір оренди було розірвано 16 січня 2016 року. (а.с.24)

Тобто, починаючи з 16 січня 2016 року договір оренди від 01 жовтня 2015 року припинив свою дію на майбутнє.

Відповідно до п.4.7. договору орендар протягом трьох робочих днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає приміщення згідно з актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму (оренди) наймач (орендар) зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу.

Відповідач не виконував вимоги п.4.7. договору оренди та вимоги ч.1 ст.785 ЦК України і не повертав приміщення за актом прийому-передачі у стані, в якому він його одержав, що підтверджується актом від 29 січня 2016 року, з змісту якого вбачається, що при огляді нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яким на підставі договору оренди користується ТОВ «Нова пошта», на момент огляду дане приміщення повністю не звільнено орендарем: в приміщення знаходяться речі ТОВ «Нова пошта», на фасаді приміщення та вхідних дверях розміщена реклама ТОВ «Нова пошта», не демонтована сигналізація та електрична проводка, встановлені орендарем, стіни пофарбовані орендарем і не приведені в стан, в якому вони були на момент приймання приміщення у користування, підлога в незадовільному стані - брудна, з залишками наклеєних орендарем червоних стрічок, відсутнє освітлення в 30-ти світильниках, при огляді встановлено: підлягають заміні лампи 30 шт., дросель 1 шт., стартери 7 шт., відсутній акт приймання-передачі від орендаря ТОВ «Нова пошта» до орендодавця ОСОБА_2.(а.с.20)

Факт невиконання вимог п.4.7. договору оренди та вимоги ч.1 ст.785 ЦК України, в частині дотримання терміну повернення приміщення орендодавцю, не заперечувався представником відповідача, а також доводиться тим, що приміщення було повернуто орендодавцю 06.04.2016 року( а.с.57)

01 лютого 2016 року на адресу відповідача позивачкою була направлена заява про те, що приміщення досі не повернуто, в ньому знаходяться речі ТОВ «Нова пошта», на фасаді приміщення та вхідних дверях розміщена реклама ТОВ «Нова пошта», не демонтована сигналізація та електрична проводка, встановлені орендарем, стіни пофарбовані орендарем і не приведені в стан, в якому вони були на момент приймання приміщення у користування, підлога в незадовільному стані - брудна, з залишками наклеєних орендарем червоних стрічок, існують інші зауваження щодо стану приміщення, які орендодавцем були викладені в письмовому вигляді і надані орендарю раніше.(а.с.21-22)

В даній заяві також було зазначено, що невиконання умов договору щодо приведення приміщення в належний стан та його звільнення, не дозволяє позивачу виконати зобов'язання, які виникли в неї на підставі іншого договору, а також викладено прохання привести приміщення в стан, в якому воно перебувало на момент передачі від орендодавця, та звільнити його від речей ТОВ «Нова пошта».

16 січня 2016 року позивачкою було укладено договір оренди спірного приміщення, яке знаходилося в оренді у ТОВ «Нова пошта», з приватним підприємцем ОСОБА_3. (а.с.37- 42)

Відповідно до п.2.1. Договору оренди від 16.01.2016 р. позивачка, як орендодавець, взяла на себе обов'язок передати, а, ОСОБА_3, як орендар, відповідно, зобов'язувалася прийняти у своє платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 91 кв.м., на протязі п'яти календарних днів з моменту підписання договору.

Таким чином, позивачка повинна була передати, а новий орендар, відповідно, прийняти приміщення 21.01.2016 р.

Виконати свої зобов'язання по передачі ОСОБА_4 приміщення у платне користування ОСОБА_2 можливості не мала, у зв'язку з тим, що в порушення п.4.7. договору оренди від 01.10.2015 р., відповідно до якого орендар ТОВ «Нова пошта» протягом трьох робочих днів після закінчення строку оренди повинен був повернути приміщення згідно з актом прийому-передачі, відповідач приміщення їй не повернув, від своїх речей його не звільнив, у той стан, в якому приміщення було на момент його одержання, не привів, і акт приймання-передачі складено не було.

Таким чином, ОСОБА_2 почала нести збитки, так як не мала можливості передати приміщення ОСОБА_4 у платне користування відповідно до умов договору від 16.01.2016 р. з вини відповідача, оскільки ТОВ «Нова пошта» порушувало умови договору від 01.10.2015 р. та вимоги законодавства щодо приведення приміщення у відповідний стан та його звільнення від належних товариству речей і зовнішньої реклами, у зв'язку з чимпозивачка не мала можливості отримувати від ОСОБА_4 плату за користування останньою приміщенням.

Факт укладання 16 січня 2016 року позивачкою договору оренди спірного приміщення з ОСОБА_4, відповідно до п.2.1. якого вона взяла на себе обов'язок передати, а, ОСОБА_3, зобов'язувалася прийняти у своє платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 91 кв.м., на протязі п'яти календарних днів з моменту підписання договору, не заперечувався представником відповідача та підтверджується відповідним письмовим доказом - договором оренди від 16.01.2016 р., у зв'язку з чим вважається судом доведеним.

Відповідно до п.3.1. договору оренди від 16.01.2016 р. орендна плата, яку орендатор сплачує орендодавцю становить 14 500 грн. на місяць, що вказує на те, що ОСОБА_2 не мала можливості починаючи з 21.01.2016 р. отримувати від орендаря ОСОБА_6 доходи у вигляді орендної плати в розмірі 14 500 грн. щомісячно, та використовувати майно шляхом передачі його в оренду ОСОБА_4

Таким чином, позивачка не одержувала доходи у вигляді орендної плати від ОСОБА_4, які вона могла б реально одержати в разі, якщо б її право власника приміщення використовувати та розпоряджатися ним на свій розсуд не було порушено відповідачем.

Свої обов'язки щодо приведення приміщення у відповідний стан та його звільнення ТОВ «Нова пошта» виконало тільки 06 квітня 2016 року, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі.

Станом на 06.04.2016 р. відповідачка не отримала доходів у вигляді орендної плати від ОСОБА_4 за два місяці та шістнадцять днів оренди в розмірі 36 728 грн.

Судом вважається доведеним факт витрати на покупку вказаних електричних приладів 873,00 грн. з своїх власних коштів для того, щоб новий орендар міг використовувати приміщення відповідно до умов договору оренди, так як це доводиться актом від 29 січня 2016 року та відповідним товарним чеком на вказану суму.(а.с.14)

Відповідно до п.5.2. договору від 01.10.2015 р. починаючи з другого місяця оренди, розмір орендної плати складає 8011,98 грн., при цьому після сплати необхідних податків до державного бюджету (податок з доходів фізичних осіб, військовий збір) відповідач на особистий рахунок позивача повинен був перераховувати за кожний місяць 6690,00 грн.

Відповідач за січень, лютий та березень 2016 року перерахував позивачці орендну плату по 6449,64 грн., що сумарно становить 19 348,92 грн., чим зменшив розмір збитків у вигляді не отриманих доходів від передачі приміщення новому орендарю до 17 379,08 грн. (36 728 - 19 348,92

При цьому суд враховує, що не зважаючи на те, що з 16 січня 2016 року договір оренди від 01 жовтня 2015 року припинив свою дію на майбутнє, але оскільки ТОВ «Нова Пошта» продовжувало користуватися приміщенням, то у відповідача існував обов'язок здійснювати плату за користування приміщенням.

Відповідно до п.5.8. договору оренди від 01.10.2015 р. відповідач повинен здійснювати компенсацію спожитих ним комунальних послуг, в тому числі і за електропостачання.

Вартість не компенсованих відповідачем витрат за використану їм електричну енергію станом на момент підписання акту приймання-передачі приміщення становить 250,30 грн., так як відповідачем використано електричної енергії на суму 1283,60 грн.(а.с.12), а сплачено тільки 1033,30 грн., що підтверджується актом зняття показників електричної енергії за січень - лютий 2016 року ( а.с.9,10), рахунком-фактурою від 29.02.2016 року ( а.с.7), рахунком-фактурою від 31.01.2016 року (а.с.8), розрахунком грошових надходжень за березень 2016 року. (а.с. 13)

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд приходить до висновку, що у зв'язку з наявністю створених відповідачем перешкод, які полягали в тому, що ТОВ «Нова пошта» своєчасно не звільнило орендоване ним приміщення, має місце перешкоджання ОСОБА_2 в володінні, використанні та розпорядженні належним їй на праві власності нежитловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 91 кв.м.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Суд погоджується з тим, що протиправними діями відповідача, що полягають в порушенні права власника приміщення використовувати та розпорядитися ним на свій розсуд шляхом передачі його в оренду, відповідачці завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, обумовлених неможливістю виконати свої зобов'язання перед новим орендарем, неможливістю отримати доходи для забезпечення свого існування, неможливістю в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, необхідністю витрачати свій час для захисту свого права, - ОСОБА_2 було завдано моральної шкоди.

Але з урахуванням принципу розумності та справедливості судом розмір моральної шкоди визначається в 3000 грн.

Суд також погоджується, що у зв'язку з розірванням позивачкою договору оренди від 01 жовтня 2015 року останній, з урахуванням часу отримання повідомлення про розірвання договору, з16 січня 2016 року припинив свою дію на майбутнє, що виключає можливість досягнення 06 квітня 2016 року, шляхом укладання додаткової угоди, домовленості про припинення дії цього договору з 06 квітня 2016 року, так як на момент підписання додаткової угоди договір вже був припинений, і заява орендодавця про припинення договору відкликана або скасована не була.

На підставі наведеного суд не приймає до увагу Додаткову угоду від 06 квітня 2016 року до договору оренди від 01 жовтня 2015 року, як обставину, яка доводить правомірність користування відповідачем приміщенням після 16 січня 2016 року.

Суд вважає, що у ОСОБА_2 було відсутнє вільне волевиявлення на укладання додаткової угоди від 06 квітня 2016 року до договору оренди нежитлового приміщення від 01 жовтня 2015 року, а вказана угода була укладена під впливом обману, так як представник ТОВ «Нова Пошта» навмисно та цілеспрямовано, тобто з прямим умислом ввела ОСОБА_2 в оману, який полягав в тому, що спочатку під час телефонної розмови позивачку повідомили про те, що документ, який їй необхідно підписати, має значення тільки для бухгалтерів «Нової пошти», а для неї(ОСОБА_2) він не є важливим, а після, вже під час безпосереднього підписання ОСОБА_2 документа, представник відповідача умисно замовчала той факт, що підписується Додаткова угода до договору оренди.

Вказані обставини підтверджуються належним доказом - показаннями ОСОБА_2, допитаною в судовому засіданні в якості свідка, а також тим, що наведені позивачкою фактичні обставини підписання додаткової угоди не були спростовані належними та допустимими доказами відповідача.

При цьому суд враховує, що підписання додаткової угоди мало місце вже після звернення ОСОБА_2 до суду, а сам факт наявності такої угоди надавав відповідачу можливість уникнути цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання умов договору, у зв'язку з чим замісник директора Дніпродзержинського відділення ТОВ «Нова Пошта» діяла з прямим умислом, так як вона усвідомлювала, що дає на підпис той документ, про який розповідала, і бажала того, щоб він був підписаний позивачкою з вищенаведених підстав.

Повний текст рішення викладено 26 грудня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,391,785 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 6,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" про визнання додаткової угоди недійсною, стягнення збитків, компенсації за використану електричну енергію - задовольнити частково .

Визнати додаткову угоду від 06 квітня 2016 року до договору нежитлового приміщення № 2001-ДО від 01 жовтня 2015 року - недійсною.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" на користь ОСОБА_2 вартість некомпенсованих витрат за використану електроенергію в розмірі 250 (двісті п'ятдесят) грн. 30 коп., збитки у вигляді неотриманих доходів в розмірі 17379 (сімнадцять тисяч триста сімдесят дев'ять) грн. 08 коп., витрати на придбання електричних приладів у розмірі 873(вісімсот сімдесят три) грн. ; в рахунок відшкодування моральної шкоди- 3000 грн., а всього 21502 (двадцять одна тисяча п'ятсот дві ) грн. 38 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" на користь держави судовий збір в сумі 215 (двісті п'ятнадцять) грн. 02 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Лобарчук