Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі голосуючого судді Голубкової М.А.,

при секретарі Когут С.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання 1/3 частки квартири особистою приватною власністю, яка придбана в період шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом.

В позові вказує, що 22 лютого 1994 року була придбана приватизована чотирьохкімнатна, повнометражна квартира, загальною площею 88,16кв./м., яка розташована за адресою: м. Запоріжжя. АДРЕСА_1. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Власниками цієї квартири стали такі особи: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Кожний став власником по 1/5 частини квартири на праві часткової сумісної власності. Отже, ця квартира стала приватною власністю.

Це підтверджується свідоцтвом № 1053 про право власності від 22.02.194 року, яке видано підприємством «Мотор Січ».

У січні 1997 року ОСОБА_8, познайомилась з ОСОБА_2, і вони почали зустрічатись. ОСОБА_2 в той час ОСОБА_1 казав, що він звичайний слюсар на заводі й що у нього зарплата невелика та ніяких заощаджень він немає, але при цьому він обіцяв, що він буде сильно кохати мене та буде гарним чоловіком. Він добре ставився до мене та до мого сина, і тому я погодилася укласти з ним шлюб.

Коли ОСОБА_2 прийшов до мене жити він приніс з собою речі, які були його особистим одягом. Ніяких меблів та побудову технічку він з собою не привіз, оскільки він зазначив, що у нього особистих меблів та техніки немає. Він обіцяв, чого бракує, ми разом заробимо достатньо грошових коштів та поступово все купимо. Відповідач переїхав жити до ОСОБА_1 в чотирьохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користувались майном, яке належало ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а саме: двоспальним ліжком, диваном, телевізором, холодильником, столом, сільцями та іншими речами.

04.10.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківської районної ради м. Запоріжжя, актовий запис № 586.

Весілля було скромним та організовано за рахунок коштів батьків ОСОБА_1, а також святкування проходило в їхній квартирі з обмеженим колом осіб.

Відповідно до ст.. 24 КпСШ УРСР, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Таким чином, чотирьохкімнатна квартира, яку ОСОБА_8 та її родина приватизували 22.02.1994 р. За 3 роки до вступу в шлюб, тому дана квартира є особистою приватною власністю, а ОСОБА_2 до цієї квартири немає ніякого відношення, тому що шлюб з ним був укладений 04.10.1997 р.

11.09.1998 р. дана квартира була продана за 6 000 доларів США. дану квартиру придбала громадянка ОСОБА_9 Цей договір купівлі-продажу квартири посвідчував приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10

Це підтверджується договором купівлі-продажі квартири, посвідченого 11.09.1998 р. за реєстровим № 2157. Цього ж дня було придбано дві квартири: однокімнатна та трьохкімнатна, на ці ж гроші (від продажу чотирьохкімнатної квартири). Грошей від продажу квартири було достатньо, щоб придбати дві квартири, а також у батьків ОСОБА_1 залишились гроші від відчуження квартири, приблизно 1000 доларів.

ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 придбали квартиру, яку розташована за адресою: АДРЕСА_3 за 8800 доларів у ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13. Кожний став власником 1/3 частки цієї квартири трьохкімнатної квартири.

11.09.1998 р. приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_10 посвідчила договір купівлі-продажу.

Це підтверджується договором купівлі-продажу від 11.09.1998 р, який зареєстрований в реєстрі за № 2159, а також зареєстрований в ОП «ЗМБТІ» 15.09.1998 р.

Також підтверджується розпискою, що ОСОБА_12 одержала від ОСОБА_1 гроші в сумі 8700 доларів за продану квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Таким чином, 1/3 частки вище визначеної квартири, придбана ОСОБА_1 за особисті грошові кошті в період шлюбу з ОСОБА_2, ця частка квартири є моєю особистою приватною власністю.

Того ж дня (11.09.1998 р.) ОСОБА_14 придбала однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: бул. ГвардійськийАДРЕСА_5, м. Запоріжжя за 6000 доларів у громадянина ОСОБА_15. цей договір купівлі-продажу також засвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі № 2161.

Зміст права власності включає в себе: право володіти, право користування та право користування та право розпорядження. Власник житла має право розпорядження своєю власністю на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власниками житла регулюється цивільним законодавством України.

Отже ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5В, ОСОБА_6, ОСОБА_14 скористались своїм правом розпорядження, як власники чотирьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6, тобто 11.09.1998 р. ця квартира була продана. Оскільки, ця квартира була приватизована родиною ОСОБА_1 до укладання шлюбу з ОСОБА_2, то відповідно до цивільного законодавства України, дана чотирьохкімнатна квартира є приватною власністю.

Таким чином, чотирьохкімнатна квартира є особистою приватною власністю, та грошові кошти в сумі 16 000 доларів є також особистими коштами і тільки нам, яка власникам цих грошових коштів належить право ними розпоряджатися. ОСОБА_1 та її родиною було прийнято рішення придбати на ці кошти дві квартири. Отже, придбані обидві квартири: трьохкімнатна та однокімнатна, є також особистим майном, тому що, воно куплено на ці особисті грошові кошти.

09.09.1999 р. у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_16.

Розлучившись з ОСОБА_16 їх спільна дитина проживає разом із ОСОБА_16

Відповідач погрожував, що забере частку квартири у ОСОБА_1 у звязку з тим що вона придбана у період шлюбу.

ОСОБА_2 звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до позивачки про поділ майна подружжя. Даний спір розглядався суддею Жупановою І.Б., але під час розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву про залишення позову без розгляду, у звязку з тим, що не зміг пояснити суду яким чином він зібрали значну суму кошти за такий короткий час для покупки квартири.

Згідно ст.. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності непорушним.

Відповідно до ст.. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ним до шлюбу або майно набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй або йому особисто.

Таким чином 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Чарівна, буд, 131, кв. 101, придбана ОСОБА_1 за особисті грошові кошти в період шлюбу з ОСОБА_2, ця частка квартири є особистою приватною власністю.

Відповідно до ст.. 392 України, власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнаються іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У звязку з даною обставиною позивач був змушений звернутися до суду.

Позивач просить суд:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_4 особистою приватною власністю, яка придбана 11.09.1998 р. в період шлюбу з ОСОБА_2, шляхом укладання договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 2159..

Позивачка на позовних вимогах наполягала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував та надав суду письмове заперечення проти позову, де вказав, що у своїй заяві позивачка порушує питання про визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири у АДРЕСА_4.

Вказаний позов вважає необґрунтованим з наступних підстав: на даний час право власності позивачки не оспорюється відповідачем.

Позовну заяву про визнання права власності на 1/3 частину зазначеної квартири відповідачем відкликано, про що Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 29.07.2015 р. постановлено ухвалу.

Відповідно до наданого позивачкою договору купівлі-продажу квартири від 11.09.1998 р. саме вона і є власницею 1/3 частини квартири АДРЕСА_7.

Тобто існує документальне підтвердження її права власності на вказану частку квартири.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України та ст.. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, в той час як позивачкою жодних обґрунтувань порушення її права не наведено.

За таких обставин у вказаній справі відсутній спір про право, право власності позивачки не потребує судового захисту, позов має надуманий характер, а його задоволення призвело б до необґрунтованого покладення на відповідача обовязку сплати судового збору.

Представник відповідача також проти задоволення позову заперечував, та пояснив, що відповідач не претендує на частку квартири, яка належить позиваці також, що відсутній спір про право відповідача на 1/3 частину квартири позивачки та просить закрити провадження по справі.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась про надала суду відповідну заяву вказала, що позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

За згаданих обставин суд вважає за можливе вирішення спору без участі представника третьої особи у відповідності до ст. 36 ЦПК України.

Суд, вивчивши заперечення відповідача та заяву третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

22 лютого 1994 року була придбана приватизована чотирьохкімнатна, повнометражна квартира, загальною площею 88,16кв./м., яка розташована за адресою: м. Запоріжжя. АДРЕСА_1. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Власниками цієї квартири стали такі особи: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Кожний став власником по 1/5 частини квартири на праві часткової сумісної власності. Отже, ця квартира стала приватною власністю.

Це підтверджується свідоцтвом № 1053 про право власності від 22.02.1994 року, яке видано підприємством «Мотор Січ» (а./с. 12).

У січні 1997 року ОСОБА_8, познайомилась з ОСОБА_2, і вони почали зустрічатись. ОСОБА_2 в той час ОСОБА_1 казав, що він звичайний слюсар на заводі й що у нього зарплата невелика та ніяких заощаджень він немає, але при цьому він обіцяв, що він буде сильно кохати мене та буде гарним чоловіком. Він добре ставився до мене та до мого сина, і тому я погодилася укласти з ним шлюб.

Коли ОСОБА_2 прийшов до мене жити він приніс з собою речі, які були його особистим одягом. Ніяких меблів та побудову технічку він з собою не привіз, оскільки він зазначив, що у нього особистих меблів та техніки немає. Він обіцяв, чого бракує, ми разом заробимо достатньо грошових коштів та поступово все купимо. Відповідач переїхав жити до ОСОБА_1 в чотирьохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користувались майном, яке належало ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а саме: двоспальним ліжком, диваном, телевізором, холодильником, столом, сільцями та іншими речами.

04.10.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківської районної ради м. Запоріжжя, актовий запис № 586 (а./с. 17).

Весілля було скромним та організовано за рахунок коштів батьків ОСОБА_1, а також святкування проходило в їхній квартирі з обмеженим колом осіб.

Відповідно до ст.. 24 КпСШ УРСР, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Таким чином, чотирьохкімнатна квартира, яку ОСОБА_8 та її родина приватизували 22.02.1994 р. За 3 роки до вступу в шлюб, тому дана квартира є особистою приватною власністю, а ОСОБА_2 до цієї квартири немає ніякого відношення, тому що шлюб з ним був укладений 04.10.1997 р.

11.09.1998 р. дана квартира була продана за 6 000 доларів США. дану квартиру придбала громадянка ОСОБА_9 Цей договір купівлі-продажу квартири посвідчував приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10Б

Це підтверджується договором купівлі-продажі квартири, посвідченого 11.09.1998 р. за реєстровим № 2157 (а./с. 15).. Цього ж дня було придбано дві квартири: однокімнатна та трьохкімнатна, на ці ж гроші (від продажу чотирьохкімнатної квартири). Грошей від продажу квартири було достатньо, щоб придбати дві квартири, а також у батьків ОСОБА_1 залишились гроші від відчуження квартири, приблизно 1000 доларів.

ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 придбали квартиру, яку розташована за адресою: АДРЕСА_3 за 8800 доларів у ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13. Кожний став власником 1/3 частки цієї квартири трьохкімнатної квартири (а./с. 21).

11.09.1998 р. приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_10 посвідчила договір купівлі-продажу.

Це підтверджується договором купівлі-продажу від 11.09.1998 р, який зареєстрований в реєстрі за № 2159, а також зареєстрований в ОП «ЗМБТІ» 15.09.1998 р. (а./с. 20)

Також підтверджується розпискою, що ОСОБА_12 одержала від ОСОБА_1 гроші в сумі 8700 доларів за продану квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 (а./с. 13).

Таким чином, 1/3 частки вище визначеної квартири, придбана ОСОБА_1 за особисті грошові кошті в період шлюбу з ОСОБА_2, ця частка квартири є моєю особистою приватною власністю.

Того ж дня (11.09.1998 р.) ОСОБА_14 придбала однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: бул. ГвардійськийАДРЕСА_5, м. Запоріжжя за 6000 доларів у громадянина ОСОБА_15. цей договір купівлі-продажу також засвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі № 2161.

Зміст права власності включає в себе: право володіти, право користування та право користування та право розпорядження. Власник житла має право розпорядження своєю власністю на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власниками житла регулюється цивільним законодавством України.

Отже ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5В, ОСОБА_6, ОСОБА_14 скористались своїм правом розпорядження, як власники чотирьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6, тобто 11.09.1998 р. ця квартира була продана. Оскільки, ця квартира була приватизована родиною ОСОБА_1 до укладання шлюбу з ОСОБА_2, то відповідно до цивільного законодавства України, дана чотирьохкімнатна квартира є приватною власністю.

Таким чином, чотирьохкімнатна квартира є особистою приватною власністю, та грошові кошти в сумі 16 000 доларів є також особистими коштами і тільки нам, яка власникам цих грошових коштів належить право ними розпоряджатися. ОСОБА_1 та її родиною було прийнято рішення придбати на ці кошти дві квартири. Отже, придбані обидві квартири: трьохкімнатна та однокімнатна, є також особистим майном, тому що, воно куплено на ці особисті грошові кошти.

09.09.1999 р. у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_16А.(а./с.18)

Розлучившись з ОСОБА_16 їх спільна дитина проживає разом із ОСОБА_16А (а./с.19).

Відповідач погрожував, що забере частку квартири у ОСОБА_1 у звязку з тим що вона придбана у період шлюбу.

ОСОБА_2 звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до позивачки про поділ майна подружжя. Даний спір розглядався суддею Жупановою І.Б., але під час розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву про залишення позову без розгляду, у звязку з тим, що не зміг пояснити суду яким чином він зібрали значну суму кошти за такий короткий час для покупки квартири (а./с. 14).

Згідно ст.. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності непорушним.

Відповідно до ст.. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ним до шлюбу або майно набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй або йому особисто.

Таким чином 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Чарівна, буд, 131, кв. 101, придбана ОСОБА_1 за особисті грошові кошти в період шлюбу з ОСОБА_2, ця частка квартири є особистою приватною власністю.

Відповідно до ст.. 392 України, власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнаються іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Також в судому засіданні було допитано свідка ОСОБА_14, яка пояснила, що вона є сестрою позиваки і, що квартиру було придбано за гроші позивачки, а в загалі було придбано дві квартири за гроші позивачки.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 свої вимоги про визнання 1/3 частки спірної квартири особистою приватною власністю, обґрунтувала нормами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, яка встановлює, що особистою власністю дружини (чоловіка) є майно, придбане нею (ним) і період шлюбу, але на кошти, що належать їй (йому) особисто, а тому позивачка придбала квартиру в АДРЕСА_8 в період шлюбу з ОСОБА_2, але за власні кошти.

Обізнаність відповідача про ці обставини підтверджується відсутністю претензій з його боку щодо спірної квартири з часу її придбання.

За результатами проведення судового засідання по справі, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення визнаного відповідачем позову.

На підставі вище наведеного та керуючись ст.. 41,55,124 Конституції України; ст. 57 СК України; ст. 16,317,321,325,392 КУ України; ст. 3,10,11,57,60,212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_9 .

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1535 грв.82 коп.

З резолютивною стороною рішення сторони можуть ознайомитися 18 квітня 2016 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні пілд час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Судя: ОСОБА_17