Справа № 715/634/16-ц
Провадження № 2/715/377/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошній Р.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 районної державної адміністрації Чернівецької області, ОСОБА_3 про скасування рішення та висновку органу опіки і піклування та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 районної державної адміністрації Чернівецької області та ОСОБА_3 про скасування рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей та визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 РДА № 11/4 від 18 грудня 2015 року визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_3, а малолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 із нею. Посилається на те, що рішенням № 1/4 від 12 лютого 2016 року залишено вказане рішення без змін. Вважає, що вказані рішення комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_5 районній державній адміністрації в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_6 є незаконним, таким, що порушує його права, оскільки, син досяг чотирнадцятирічного віку, а тому він має право сам визначати своє місце проживання.

Крім того, посилається на те, що на даний час між нею та відповідачем ОСОБА_3 не досягнуто згоди про місце проживання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому просила суд виходячи із інтересів дитини, визначити його місце проживання із нею.

Зважаючи на викладене, просила суд позов задовольнити та скасувати рішення комісії із захисту прав дитини та визначити місце проживання неповнолітнього сина із нею.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та надали аналогічні пояснення, викладені в позовні позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, однак, вказував на те, що він не заперечує, щоб неповнолітній син ОСОБА_8 проживав із позивачкою, разом із тим, посилався на те, що він не проти, щоб діти проживали разом із ним.

Представник відповідача позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що рішення комісії жодним чином не порушує права неповнолітніх дітей, спору між подружжям на даний час щодо визначення місця проживання дітей немає, а тому вимоги позивачки є безпідставним та необґрунтованими.

Представник відповідача ОСОБА_5 районної державної адміністрації Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1998 року, який був розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року.

За час спільного проживання у подружжя народилося двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням цього ж суду від 18 вересня 2015 року із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, які відповідач справно сплачує, що підтверджується довідкою, виданою Чернівецьким прикордонним загоном № 508 від 20 квітня 2016 року.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Нормою ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а дитини, яка досягла 14 років нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Встановлено, що після розірвання шлюбу діти проживають із позивачкою. Неповнолітньому ОСОБА_6 виповнилося 16 років, а тому в силу ст. 160 СК України він самостійно визначає з ким із батьків він буде проживати. Малолітньому ОСОБА_7 виповнилося 9 років і він фактично проживає із матірю.

Позивачка створила всі необхідні умови для проживання дитини. Комісією у складі працівників ОСОБА_5 селищної ради встановлено, що остання проживає у квартирі, яку винаймає. Матеріальний стан сімї задовільний. Також встановлено, що позивачка на даний час працює інспектором прикордонної служби відділу ПС «Черепківка». За місцем проживання та роботи характеризується позитивно, користується повагою.

Орган опіки і піклування, розглянувши заяву ОСОБА_1, прийшов до висновку, що доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матірю.

Сам відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти того, щоб син ОСОБА_9 проживав із позивачкою.

Виходячи із встановлених обставин справи, інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання ОСОБА_7А разом із нею слід задовольнити.

Що стосується позовних вимог про скасування рішень комісії з питань захисту прав дитини, то їх задоволенні слід відмовити, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 РДА та просила визначити місце проживання її неповнолітніх дітей із нею. Як пояснила сама позивачка в судовому засіданні таке рішення їй було необхідне, так як вона перебуває на квартирному обліку і їй необхідний був документ, який би підтверджував, що діти проживають із нею.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 РДА № 11/4 від 18 грудня 2015 року визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_10, а неповнолітнього ОСОБА_7 з матірю ОСОБА_1

Після прийнятого рішення позивачка ОСОБА_1 звернулася до комісії із заявою та просила її скасувати своє раніше прийняте рішення 18 грудня 2015 року. Однак, рішенням комісії з питань захисту прав дитини 12 лютого 2016 року залишено без змін рішення комісії № 11/4 від 18 грудня 2015 року.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв'язання спору, з яким суд може не погодитись, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

З аналізу норм ст.ст. 161 СК України вбачається, що при наявності між батьками спору щодо місця проживання дитини, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.

З огляду на вищезазначені норми права, вимога про визнання незаконним та скасування рішення комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 РДА стосовно місця проживання дітей, не може бути самостійним способом захисту.

Оскільки висновок органу опіки і піклування є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо місця проживання дітей, то він не порушує прав та обов'язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про місце проживання дітей.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки, рішення комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_5 районній державній адміністрації № 11/4 від 18 грудня 2015 року та висновок органу опіки і піклування № 01.12-687 від 18 грудня 2015 року про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_10, а неповнолітнього ОСОБА_7 з матірю ОСОБА_1 носять рекомендаційний характер, тому ніяким чином не порушують права та не створюють правові наслідки для позивача. Фактично ОСОБА_7 оскаржує позицію органу опіки і піклування, в якій висловлено думку про можливість визначення місця проживання дітей таким чином.

Виходячи із того, що рішення Комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_5 райдержадміністрації від 18 грудня 2015 року та від 12 лютого 2016 року мали рекомендаційний характер, не є нормативно-правовими актами та не порушили права позивача, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання їх незаконними слід відмовити.

Враховуючи наведене, ст. ст. 19, 160, 161 СК України, керуючись ст. ст.. 208, 209, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матірю ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: