Справа №592/9716/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Князєв В. Б.
Номер провадження 22-ц/788/1438/16 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - третя Сумська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності правочину, визнання права власності, поділ майна в натурі,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та в обґрунтування позову зазначив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, а саме 26/100 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. Ще за життя його мати ОСОБА_6 розпорядилася своєю власністю, а саме на підставі договору дарування від 10.07.1996 року подарувала 25/100 належного їй домоволодіння за вищевказаною адресою своєму сину ОСОБА_5, а також на підставі договору дарування від 02.10.2000 року подарувала 49/100 домоволодіння іншому сину ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склала заповіт від 31.05.2012 року , за умовами якого вона все своє належне майно заповідала ОСОБА_5, ОСОБА_7, та ОСОБА_8 в рівних частках. Однак даний заповіт за заявою ОСОБА_3 був визнаний рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2014 року недійсним з підстав, передбачених ст.. 225 ЦК України, а тому чинним є попередній заповіт ОСОБА_6 від 07.09.2004 року, яким все належне на день її смерті майно вона заповідала ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в рівних частках. Після смерті матері, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Однак ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було нотаріусом відмолено, оскільки у тексті заповіту малися розбіжності в написанні імені спадкоємця, а саме в тексті заповіту зазначено ОСОБА_9 , а до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_5.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд встановити факт, що заповіт від 07.09.2004 року, складений ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_9 належить ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як сину спадкодавця ОСОБА_6; а також просив визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частини від 26/100 частини домоволодіння, належного на праві власності ОСОБА_6, у порядку спадкування за заповітом від 07.09.2004 року та виділити належні йому 38/100 зазначеного домоволодіння в натурі у відповідності до висновку будівельно-технічної експертизи. ( т.1 а.с. 3-4)

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2016 року позов ОСОБА_5 було задоволено. Встановлено факт того, що заповіт від 07 вересня 2004 року, складений на ім'я ОСОБА_9, належить ОСОБА_5, як сина спадкодавця - ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину від 26/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом від 07 вересня 2004 року. Проведено розподіл даного домоволодіння за варіантом № 2 висновку судової будівельно - технічної експертизи № 16 від 22 квітня 2015 року.

ОСОБА_5 виділено в житловому будинку АДРЕСА_1: кімнату під номером 4, площею 10,9 кв. м; кімнату під номером 1, площею 7,3 кв. м; кімнату під номером 2, площею 9,5 кв. м; кімнату під номером 3, площею 15,7 кв. м; прибудову а1 під номером І, площею 4,1 кв.м, загальною площею 47,5 кв. м, а також надвірні будівлі та споруди: погріб літ. «п/г», гараж літ. «П» та 1/2 частину огорожі №1-3, що складає 34/100 частин, дійсною вартістю 41277 грн., що менше суми, яка припадає на 38/100 частин, на 4708 грн.

ОСОБА_3 виділено у вказаному житловому будинку АДРЕСА_1: кімнату під номером 5, площею 14,0 кв. м; кімнату під номером 6, площею 8,0 кв. м; житловий будинок Д-І, ДІ-1 під номером І, 1, 2, 2а, площею 44,3 кв. м; д під номером 3,4, загальною площею 66,3 кв. м, а також надвірні споруди: погріб літ. «Г», сарай літ. «Ж», сарай літ. «Е», убиральню літ. «Р», яму вигрібну «І» та 1/2 частину огорожі №1-3, що складає 66/100 частин, дійсною вартістю 79736 грн., що більше суми, яка припадає на 62/100 частин, на 4708 грн.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованої за даною адресою, за додатковим варіантом порядку користування земельною ділянкою згідно додаткової судової земельно - технічної експертизи № 5 від 04 травня 2016 року.

ОСОБА_5 виділено у користування земельну ділянку, площею 349 кв. м, з урахуванням площі під будівлями (вказано жовтим кольором в додатку № 1 арк. 1).

ОСОБА_3 виділено у користування земельну ділянку, площею 589 кв. м, з урахуванням площі під будівлями (вказано зеленим кольором в додатку № 1 арк. 1).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для спільного користування (вказано білим кольором в додатку № 1 арк. 1), площею 62 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 4708,00 грн. грошової компенсації за більш виділену частину житлового будинку та 4987,20 грн. судових витрат.(т.2 а.с. 13-14)

Не погодившись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку наданим доказам, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Зазнає, що суд, проводячи розподіл домоволодіння, не з'ясував яке саме майно належало спадкодавцю на праві власності на момент смерті та увійшло до спадкової маси. Вважає, що при цьому не взято до уваги того факту, що частина приміщень житлового будинку виділених відповідачу отримана ним за життя спадкодавці за договором дарування та не може бути врахована при поділі спадкового майна. Крім того, не погоджується з обраним варіантом розподілу будинку та встановленим порядком користування земельною ділянкою. Вказує, що судом не враховані самочинно збудовані та переобладнані споруди, що унеможливлює виконання рішення суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду у повній мірі не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 6).

Згідно свідоцтва про право власності від 06 лютого 1992 року ОСОБА_6 належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.8).

Згідно договору дарування від 10 липня 1996 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 25/100 частин вказаного домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель. В користування обдарованого перейшло: в жилому будинку під. літ А-І кімната жила № І-4 пл. 10,9 кв.м., 1/2 частина кім. № І-І пл.. 3,7 кв.м., 1/2 частина приміщення «а1» - площа 2,0 кв.м., 1/2 частина крильця, гараж «П», погріб п/г, 1/2 частина воріт (т. 1 а.с.10 - 11).

Згідно з договором дарування від 02 жовтня 2000 року, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 49/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що складаються з дерев'яного жилого будинку «Д» площею 37,7 кв.м, сараю «Е», «Ж», вбиральні «З», погрібу «Г», 1/2 частини огорожі №1-4 (т. 1 а.с. 9).

З технічного паспорту вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності: ОСОБА_6 - 26/100, ОСОБА_3 - 49/100, ОСОБА_5 - 25/100 частин (а.с.12 - 13).

Із заповіту, складеного ОСОБА_6 07 вересня 2004 року вбачається, що вона все своє майно,де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося,а також все те, що вона за законом буде мати право, заповідала в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_10. (т. 1 а.с.5).

Як вбачається із копій матеріалів спадкової справи № 292/2012 , заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_6, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після її смерті позивачу ОСОБА_5 було відмовлено нотаріусом, оскільки в тексті заповіту є наявні розбіжності в написанні іменем спадкоємця, а саме, в тексті заповіту вказано ім'я спадкоємця «ОСОБА_9», а до нотаріальної контори звернувся «ОСОБА_5» (а.с.7, 29-61)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, щодо встановлення факту належності йому заповіту, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості цих вимог, оскільки наявність у тексті заповіту розбіжностей у написанні імені спадкодавця, є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і тим самим перешкоджає у реалізації позивачем його спадкових справ.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Положеннями чинного цивільно-процесуального законодавства передбачено, що в судовому порядку підлягають встановленню факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач ОСОБА_5 є таким, що прийняв спадщину, оскільки в межах шестимісячного строку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і відповідно до ст.. 1273 ЦК України заяву про відмову від прийняття спадщини нотаріусу не подавав.

Отже, встановивши, що ім'я позивача ОСОБА_5, яке зазначено у заповіті як «ОСОБА_9» ( т.1 а.с. 5) , не збігається з іменем позивача як « ОСОБА_5» зазначеним у паспорті, який виданий Ковпаківським РВ СМУ УМВС України в Сумській області 19 січня 2001 року ( т.1 а.с. 17) , а також враховуючи те, що вказані обставини унеможливлюють реалізацію спадкових прав позивача ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для встановлення факту належності позивачу ОСОБА_5 заповіту, складеного ОСОБА_6 та посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П. 07 вересня 2004 року та зареєстрованого в реєстрі № 4074, а також визнання за ним права власності на ? частини від 26/100 частини спадкового майна у порядку спадкування за заповітом.

Доводи апеляційної скарги про те, позивачем пропущений строк позовної давності у даній справі є безпідставними і до уваги колегією суддів не приймаються з огляду на вимоги ст.. 256, 261 ЦК України, оскільки початок перебігу позовної давності у справі почався з відмовою нотаріуса у видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину 01.09.2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом 10.09.2014 року , тобто в межах строку позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги про розподіл спадщини між спадкоємцями, суд першої інстанції керувався ст..ст. 358, 364,367 ЦК України та виходив з того, що сторонам в порядку спадкування в рівних частинах належить спадкове майно, яке залишилося після смерті їх матері ОСОБА_6 , а саме 26/100 частини домоволодіння і його поділ є можливим, оскільки така можливість передбачена висновком судової будівельно - технічної експертизи , якою були визначені частки сторін, що є найбільш приблизними до їх ідеальних часток у праві власності , при цьому врахував розмір часток у праві власності на домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_9 як 62/100 та 38/100 відповідно та стягнув з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача компенсацію за більш виділену йому частину житлового будинку.

Однак колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права.

Як вбачається із матеріалів інвентаризаційної справи по будинковолодінню АДРЕСА_1 , ціле домоволодіння, яке складається із двох будинків з надвірними будівлями та спорудами, на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого відділом комунального господарства Ковпаківського райвиконкому від 06 лютого 1992 року взамін свідоцтва про права особистої власності, виданого Сумським місккомхозом 17.05.1958 року, належало в на праві особистої власності ОСОБА_6. ( арк.. 7, 36 інвентар. справи, т.1 а.с. 8)

Згідно договору дарування від 10 липня 1996 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 25/100 частини домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. . У договорі дарування визначено, що у користування обдарованого переходять: в жилому будинку під. літ А-І кімната жила № І-4 пл. 10,9 кв.м., ? частина кім. № І-І пл.. 3,7 кв.м., ? частина приміщення «а1» - площа 2,0 кв.м., ? частина крильця, гараж «П», погріб п/г1, ? частина воріт. Жила площа 10,9 кв.м, що становить 25/100 частини. (т. 1 а.с.10 -11, мат. інвентар.справи а.с. 54-55).

Згідно з договором дарування від 02 жовтня 2000 року, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 49/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 910 кв.м та надлишок 146 кв.м. . У договорі дарування вказано, що 49/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель складаються з: дерев'яного жилого будинку «Д» площею 37,7 кв.м, сараю «Е», «Ж», вбиральні «З», погрібу «Г», ? частини огорожі №1-4. Право власності у обдарованого на жилий будинок виникає з моменту нотаріального посвідчення договору. (т. 1 а.с. 9, матеріали інвентар. справи а.с. 72).

Інші 26/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після відчуження за договорами дарування залишилися у власності ОСОБА_6.

Таким чином, з наведеного вбачається, що між співвласниками домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відповідно до нотаріально посвідчених договорів дарування , ще за життя їх матері ОСОБА_6, був встановлений як порядок користування жилим будинком, надвірними будівлями та спорудами так і визначені розміри часток у праві спільної власності на домоволодіння , а саме 25/100 , 49/100 та 26/100 частин відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, після смерті якої залишилися спадкове майно, а саме 26/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Із заповіту, складеного ОСОБА_6 07 вересня 2004 року, чинність якого на підставі ч.4 ст. 1254 ЦК України відновилася у зв'язку із визнанням судом заповіту від 31.05.2012 року недійсним ( т.1 а.с. 46-51), вбачається, що ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, що вона за законом буде мати право, заповідала в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_10. (т. 1 а.с.5).

Із копії спадкової справи №292/2012 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( т.1 а.с.39-61). Відтак, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як спадкоємці за заповітом мають право на спадкування належної спадкодавцю ОСОБА_6 26/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, як такі що прийняли спадщину в порядку ст..1268 ЦК України. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_5, а також відповідачу ОСОБА_3 не видавалося.

Тобто до складу спадкового майна входить 26/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало на день смерті ОСОБА_6 на праві власності, а саме: житловий будинок літ «А-1», який складається з кімнати під номером №5, площею 14,0 кв.м.; житлової прибудови літ «А1-1», яка складається із кімнати під номером №2,площею 9,5 кв.м, кімнати під номером №3, площею 15,7 кв.м; житлової прибудови літ «А2-1», яка складається із кімнати під номером №6, площею 8,0 кв.м.; ? коридору , площею 3,7 кв.м.; ? частини прибудови літ «а-1» площею 2.0 кв.м. , і саме це спадкове майно повинно у рівних частках, тобто по ? частини кожному, спадкуватися ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і кожен із них має право на виділ його частки в натурі відповідно до ст.. 1278 ЦК України.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 22.04.2015 року, вбачається, що експерт, вирішуючи питання про можливість поділу спадщини, прийшов до висновку про можливість поділу домоволодіння (житловий будинок та господарські споруди) в частках близьких до ідеальних часток з дотриманням нормативних вимог ДБН та запропонував на розгляд суду два варіанти розподілу домоволодіння, виходячи з урахування ідеальних часток співвласників, сформованого порядку користування між співвласниками будівлями, розташування домоволодіння, візуального обстеження та дослідження, з другим варіантом якого і погодився суд першої інстанції. ( т.1 а.с. 106-123)

Однак колегія суддів вважає, що при розподілу спадщини між спадкоємцями суд першої інстанції, погоджуючись із другим варіантом розподілу домоволодіння ( матеріали експертизи ,додаток №1 арк.2 ), не визначився, яке саме спадкове майно підлягає поділу між спадкоємцями та не врахував тих обставини , що частки спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є рівними, оскільки саме таким чином спадкодавець ОСОБА_6 розподілила спадщину між спадкоємцями.

Також суд першої інстанції, погодившись із другим варіантом розподілу домоволодіння не врахував, що цей варіант розподілу не відповідає часткам сторін у спадковому майні, а саме по 13/100 кожному спадкоємцю, та унеможливлює у спосіб визначений експертом дотриматися рівності поділу саме спадкового майна між спадкоємцями відповідно до умов заповіту, оскільки цей варіант передбачає розподіл усього домоволодіння з урахуванням часток домоволодіння, які вже належали ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві власності відповідно до умов договорів дарування, а не розподіл спадкового майна.

Крім того суд першої інстанції, провівши розподіл домоволодіння за варіантом запропонованим експертом, не визначився із ринковою власністю саме спадкового майна відповідно до заповіту, а визначив вартість усього домоволодіння з врахуванням вартості майна, яке вже належало ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за договорами дарування і саме цю вартість врахував при розподілі майна, при цьому також не звернув уваги на ті обставини, що до складу спадкового майна входило лише 26/100 часток домоволодіння яке належало спадкодавцю на момент смерті.

Як вбачається з досліджених судом висновків судової будівельно - технічної експертизи та пояснень експерта ОСОБА_12, наданих апеляційному суду , експерт відповідно до ухвали суду про призначення експертизи, надав висновок лише про варіанти розподілу будинку з надвірними будівлями відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників будинку, а не вирішував питання про можливі варіанти розподілу спадкового майна, а саме 26/100 частини домоволодіння яке належало спадкодавцю ОСОБА_6 При цьому експерт у своїх поясненнях зазначив, що виділити кожному спадкоємцю спадкове майно в натурі по 13/100 часток не можливо, оскільки при поділу спадкового майна не можливо дотриматися норм БДН.

Таким чином, висновок суду про наявну можливість розподілу спадщини між спадкоємцями відповідно до висновку експертизи є невірним, не відповідає обставинам справи , а тому доводи апелянта заслуговують на увагу колегією судів та приймаються нею.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про розподіл та виділення домоволодіння, стягнення грошової компенсації за більш виділену частину будинку, ухвалено з порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Крім того, підлягає скасуванню і рішення суду стосовно встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки суд першої інстанції порушивши принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений ст.. 11 ЦПК України, розглянув спір стосовно вимог , які позивачем ОСОБА_5 взагалі не заявлялися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 липня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо розподілу домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою та ухвалити в цій частини нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -