АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3273/16-ц 22-ц/774/2442/К/16
Справа № 210/3273/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/2442/К/16 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія № 26 (ІІІ ) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Євтодій К.С.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідача: Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства « Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу з 1997 р. по 2014 р. працював на різних посадах Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат» ( надалі - ОСОБА_4 «Ін ГЗК») у шкідливих умовах виробництва . У звязку із чим, отримав професійне захворювання, за висновком МСЕК від 17 липня 2014 року йому первинно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 35%, безстроково. Причиною професійного захворювання позивача встановлена тривала робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

У звязку із отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, яку він просить суд стягнути з кожного із відповідачів по 50 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4 «ІнГЗК» 25000 грн., без урахування утримання податку та обовязкових платежів з доходів фізичних осіб. Стягнуто з відповідача в доход держави судовий збір по 551,20 грн. В задоволенні позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ОСОБА_4 «ІнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

На думку представника ОСОБА_4 « ІнГЗК», позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди та протиправність діянь відповідача, тому висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях. Судом не враховано, що позивач маючи право на пільгову пенсію продовжував працювати у шкідливих факторах. А також протягом 12 років працював на іншому виробництві із шкідливими факторами виробничого середовища. Також представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості є завищеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені обставини та не заперечуються сторонами, що ОСОБА_1 працював на різних посадах у ОСОБА_4«ІнГЗК» у період з 06.10.1997р. по теперішній час, в умовах впливу вібрації та пилу, показники котрих перевищували нормативні, через недосконалість робочого місця. У період з 12.05.1994 по 26.12.1994 р. працював помічником локомотиву ( тепловозу ) служби рухомого складу Криворізького Південного ГЗК ( а.с.6-17).

ОСОБА_5 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 травня 2014 року встановлено причину отримання позивачем професійного захворювання: працюючи 05.07.2002 року по теперішній час машиністом тепловозу у карєрі Залізничного цеху ПАТ «ІнГЗК» підпадав під дію загальної вібрації та пилу, показники яких перевищують нормативні, через недосконалість робочого місця. Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів вібрації складає 14 років 7 міс., в умовах впливу пилу 17 років 1 міс., у даному цеху позивач працював 16 років 10 міс. (а.с. 16).

Висновком медико-соціальної експертної комісії від 17 липня 2014 року позивачу первинно встановлено втрату працездатності 35 % з 01 липня 2014 року безстроково, з яких 25% - по вібраційній хворобі, а 10% по ХОЗЛ (а.с.23).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у звязку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку зобовязані компенсувати відповідачі. ПАТ «ІнГЗК» - як особа, яка не забезпечила йому безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим він отримав професійне захворювання, а Фонд як застрахованій особі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обовязку відповідача ПАТ «ІнГЗК» відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у звязку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, тому відмовив в задоволенні позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Відділення Фонду не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Однак не може погодитися із висновком суду стосовно визначеного розміру компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування професійного захворювання від 19 травня 2014 року, причиною професійного захворювання позивача є робота через недосконалість робочого місця в умовах впливу шкідливих факторів вібрації - 14 років 7 міс. та в умовах впливу пилу 17 років 1 міс. ( а.с. 16).

Пунктом 19 даного ОСОБА_5 визначено, що у звязку із тривалим періодом роботи позивача на підприємстві ОСОБА_4 «ІнГЗК» протягом 17 років в умовах дії шкідливих факторів, конкретних осіб, винних у виникненні професійного захворювання встановити не можливо. ( а.с. 18).

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини підприємств, на якому він працював та отримав професійне захворювання.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих звязків, у звязку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обовязку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Однак, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної карги в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, роботи позивача на кожному із підприємств із впливом шкідливих факторів.

З урахуванням характеру отриманого професійного захворювання, стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві, а також з урахуванням стажу роботи позивача у шкідливих умовах виробничого середовища на іншому підприємстві, відсоток втрати ним професійної працездатності, який становить 35%, безстроково, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Час роботи позивача на підприємстві із шкідливими умовами, який становить 17 років, з яких 4 міс. на іншому підприємстві із дією шкідливих факторів.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції без урахування конкретних обставин по справі, часу роботи позивача на іншому підприємстві у шкідливих умовах виробничого середовища, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 25000 грн. до 15000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства « Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2016 року змінити в частині стягнутого з Приватного акціонерного товариства « Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 розміру моральної шкоди зменшивши його з 25000 грн. до 15000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: