Справа № 212/4126/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю: секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача - адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду міста ОСОБА_3 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення фактів родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та її померлою 10 липня 2011 року матірю ОСОБА_4. Встановити факт родинних відносин, що померла 10 липня 2011 року ОСОБА_4 була матірю померлої 18 жовтня 2006 року ОСОБА_5, та встановити факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме що ОСОБА_1 постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 10 липня 2011 року, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, з 2009 року по час смерті спадкодавця - 10 липня 2011 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що у 1978 році ОСОБА_4 отримала для свого проживання та проживання членів сімї - квартиру АДРЕСА_2. В ордері на квартиру, членами сімї були записані позивач, яка на той час мала прізвище ОСОБА_6, онука - ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_5

17 грудня 1993 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приватизували вказану квартиру, позивач у приватизації участі не приймала. 18 жовтня 2006 року ОСОБА_5 померла, яка за життя заповіту не складала, її єдиним спадкоємцем за законом була мати - ОСОБА_4 ОСОБА_4 після смерті дочки до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась, оскільки постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою з спадкодавцем, тому вважала що фактично спадщина нею прийнята.

Після смерті ОСОБА_5, позивач забрала свою мати до себе додому в квартиру АДРЕСА_3, де доглядала її до самої смерті. 10 липня 2011 року померла ОСОБА_4, яка за життя заповітів не складала. Позивач, як дочка померлої, є її єдиним спадкоємцем за законом, проте з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки на протязі останніх пяти років її життя, постійно проживала з померлою за своєю адресою.

22 березня 2016 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки не підтверджується факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для встановлення даного факту, позивачу було запропоновано звернутись до суду.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові.

Представник відповідача по довіреності ОСОБА_8 звернулася до суду з заявою, в якій просила справу розглянути за її відсутності, просила прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії ордеру № 2105 виданий виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу (а.с. 8), ОСОБА_4 була виділена квартира АДРЕСА_4, для її проживання та проживання членів сімї: дочки ОСОБА_6, онуки ОСОБА_7, дочки ОСОБА_5 У грудні 1993 року вказана квартира була приватизована ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 9).

У судовому засіданні досліджена копія справи з приватизації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 61-67), згідно якої у приватизації приймали участь квартиронаймач ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_5.

18 жовтня 2006 року ОСОБА_5 померла. Єдиним спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_5 була її мати ОСОБА_4, яка з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, проте фактично спадщину прийняла оскільки була зареєстрована та постійно мешкала разом з спадкодавцем за однією адресою: АДРЕСА_5. Вказане підтверджено довідкою з місця проживання (а.с. 17-18) та копією свідоцтва про народження видане на імя ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_5) Л.І. (а.с. 14). Судом встановлено, що свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_5 у позивача відсутнє, отримати дублікат не надається можливим оскільки шлюб укладався та був розірваний у Російській Федерації.

10 липня 2011 року померла ОСОБА_4 (копія свідоцтва про смерть, а.с. 12).

Позивач з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, оскільки на протязі останніх пяти років ОСОБА_4 проживала без реєстрації разом з нею за адресою : АДРЕСА_6, тому вважала, що фактично спадщину вона прийняла.

З постанови приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 убачається, що 22 березня 2016 року приватним нотаріусом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальних дій, а саме у заведенні спадкової справи після смерті 10 липня 2011 року ОСОБА_4, оскільки спадкоємцем пропущено строк у шість місяців встановлений законом для подачі заяви та прийняття спадщини та у звязку з неможливістю встановити родинний звязок між спадкодавцем ОСОБА_4К та спадкоємцем ОСОБА_1 (а.с. 16). Для встановлення даного факту позивачу запропоновано звернутися до суду.

Судом встановлено, що після померлої ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась, свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось, що підтверджено листом приватного нотаріуса ОСОБА_9 від 10.10.2016 року (а.с. 52).

За клопотанням позивача у судовому засіданні допитані свідки. Свідок ОСОБА_10 вказала суду, що мешкає по сусідству з позивачем. У 2006 році померла сестра позивача - ОСОБА_5, яка проживала разом з матірю ОСОБА_4 Після смерті сестри, ОСОБА_1 забрала мати до себе та доглядала її до самої смерті. Похованням сестри та матері займалася позивач.

Свідок ОСОБА_11 у суді вказала суду, що є онукою позивача, померла ОСОБА_4 була її прабабусею. Приблизно з 2009 року до 2011 року, вони всі разом проживали однією сімєю. У 2011 році її прабабуся померла, її похованням займалася ОСОБА_1 При цьому вказала, що її померла ОСОБА_5 та ОСОБА_1 рідні сестри по матері ОСОБА_4, батьки в них були різні.

Крім цього, свідкам були надані для огляду копії фотокарток, які долучені позивачем до матеріалів цивільної справи (а.с. 21-22), які вказали на ОСОБА_4 та позивачку ОСОБА_1

У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано.

Судом досліджено акт, який складений мешканцями будинку № 9 по вулиці Донецька в м. Кривому Розі, підписи яких засвідчені посадовими особами ТОВ «Комбінат благоустрою» від 12.07.2016 року (а.с. 19), про те що ОСОБА_4 з 2009 року по час смерті - 11 липня 2011 року мешкала зі свою дочкою ОСОБА_1, в квартирі № 9 вищевказаного будинку.

Крім цього, судом досліджена копія свідоцтва про народження позивача видане на імя ОСОБА_6 (а.с. 13), де її матірю вказана - ОСОБА_12 та копія свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_13 (а.с. 15). Підтверджень щодо зміни прізвища матері з ОСОБА_12 на ОСОБА_4 позивачем не надано, оскільки документи про укладення шлюбу не збереглися.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 ОСОБА_14 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обовязковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що померла ОСОБА_4 з 2009 року по 11 липня 2011 року, тобто до самої смерті проживала разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_6.

Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації спадкоємцем ОСОБА_1 права на отримання спадку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності.

Таким чином, заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача, оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежений, інших спадкоємців як встановлено із витребуваною судом копії спадкової справи не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд вважає вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 212-215, 235, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 1216-1218, 1268-1270, 1296 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення фактів родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, яка померла 10 липня 2011 року.

Встановити факт родинних відносин, що померла 10 липня 2011 року ОСОБА_4 була матірю померлої 18 жовтня 2006 року ОСОБА_5.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме що ОСОБА_1 постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 10 липня 2011 року, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, з 2009 року по час смерті спадкодавця - 10 липня 2011 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис