Справа № 372/4927/15-ц
провадження № 2-186/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Василенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3,про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство Альфа-Банк» звернулось до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору про поділ майна, який був укладений 07.09.2015 року між ОСОБА_1 та його дружиною - ОСОБА_2. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про що зроблено запис в реєстрі нотаріальних дій за номером № 1281. В обгрунтування підстав для визнання договору недійсним позивач зазначає, що зазначений договір не відповідає вимогам статей203, 215, 234 ЦК України і є фіктивним, оскільки його було укладено без наміру настання реальних наслідків у вигляді переходу права власності на спільне майно житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, «Краєвид» житловий масив, вул. Липська, 49, своїй дружині, а дійсною метою було навмисне погіршення власного фінансового стану з метою утруднення або унеможливлення стягнення з нього заборгованості перед позивачем ОСОБА_4 акціонерним товариством Альфа-Банк», так як відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва 03 грудня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ТОВ «Основа», ТОВ «Галицька основа», Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі ТОВ на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 797 635, 14 доларів США, що станом на 18 серпня 2014 року складає 62 720 976 грн. 24 коп. В зв'язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача в судове засідання 18.04.2016 року не зявився, надав клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлений позов не визнав та суду представники відповідача надали письмові заперечення, в яких зазначили, що дійсно довіритель має борг перед позивачем згідно договору поруки, який підлягає стягненню відповідно до рішення суду, але цей борг жодним чином не пов'язаний із поділом майна. ОСОБА_1 за ініціативи дружини ОСОБА_2 погодився укласти договір про поділ для визначення майна особистої приватнї власності кожного з подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, заяв, клоптань чи заперечень до суду не подавала.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, однак надала суду письмові запереченя, в яких проти позову заперечує та пояснює, що при укладенні договору нотаріусом були дотримані усі вимоги законодавства України щодо вчинення нотаріальних дій, передбачених для цього виду угод. Поділ майна подружжя здійснено із дотриманням вимог законодавста, а договір відповідає усім вимогам законодавства України, крім того на момент посвідчення оскаржуваного договору в Дежавному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які обтяження, які унеможливлюють перехід права власності за даним договором та відсутні докази відсутності намірів в учасників правочину створити юридичні наслідки, а отже правочин не є фіктивним і не може бути визнаний недійсним.

Судом було ухвалено з урахуванням вимог ст. 157 ЦПК щодо строків розгляду справи розглядати справу у відсутність представника позивача, на чому наполягав представника відповідача, та визнано причини неявки представника позивача неповажними та спрямованими на затягування розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду з 30.11.2015 року.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та така, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року у справі 757/32202/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ТОВ «Основа», ТОВ Галицька основа», Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі ТОВ про стягнення заборгованості, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ТОВ «Основа», ТОВ Галицька основа», Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі ТОВ на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 797 635, 14 доларів США, що в еквіваленті станом на 18 серпня 2014 року становить 62 720 979 грн. 24 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «Основа» відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 01 липня 2015 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року скасовано та провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Основа», ТОВ Галицька основа», Спільного Українсько-Французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі ТОВ про стягнення заборгованості за договором кредиту закрити, а в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року у справі № 757/32202/14-ц позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 4 797 635, 14 доларів США, що станом на 18 серпня 2014 року складало 62 720 976 грн. 24 коп. та судовий збір в сумі 3654, 00 грн.

Статті 203, 215 ЦК України передбачають загальні підстави визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Стаття 69 СК України, передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуваючи в законному шлюбі, 07 вересня 2015 року уклали договір про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про що зроблено запис в реєстрі нотаріальних дій за номером № 1281. За умовами цього договору між подружжям було здійснено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином: у чоловіка виникло право особистої приватної власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» в розмірі 57 % Статутного капіталу, що складає 381 284, 40 гривень, а у дружини виникло право особистої приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, «Краєвид» житловий масив, вул. Липська, буд. 49, вартість якого згідно висновку субєкта оціночної діяльності складає 21 410 800,00 гривень.

Щодо фіктивності правочину, то його обов'язковою умовою є відсутність наміру створити правові наслідки: відсутність державної реєстрації, передавання технічної документації, ключів тощо. Представники відповідача ОСОБА_1 не заперечують факт поділу спільного майна подружжя, окрім того була, проведена державна реєстрація права власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

За правилами статтей 12, 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів, які б вказували на фіктивний характер Договору.

Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними»зазначено, що відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Однак, ОСОБА_4 акціонерним товариством Альфа-Банк» не доведено в ході розгляду справи, що його права та законні інтереси порушені.

У правовій позиції постанови Верховного суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14 зазначено, що згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Отже, судом встановлено, що позивачем та представником позивача не надано належних доказів, які б підтверджували те, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при укладенні правочину від 03.09.2010 року був відсутній намір створити юридичні наслідки, а тому суд дійшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позову.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 акціонерне товариство Альфа-Банк» зовсім не є стороною оспорюваного договору.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на укладання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя у відповідності до вимог законодавства України, а також відсутність підстав для визнання судом зазначеного договору недійсним, а також звернення до суду із зазначеним позовом саме Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк".

Відповідно до вимог ч. 6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 203, 204, 215, 234 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3,про визнання правочину недійсним відмовити.

Скасувати з моменту набрання рішенням суду законної сили заходи забезпечення позову, що накладені згідно ухвали Обухівського районного суду Київської області від 08.12.2015 року, а саме: скасувати арешт накладений на належний ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область смт. Козин, вул. Липська, 49, житловий масив «Краєвид» та заборону державним та приватним нотаріусам (нотаріальним конторам), Державній реєстраційній службі України, її відділам, в тому числі Реєстраційній службі Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно житлового будинку, що розташований за адресою: Київська область смт. Козин, вул. Липська, 49, житловий масив «Краєвид», що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяОСОБА_6