Провадження №: 4-с/752/1/16
УХВАЛА

Іменем України

21.04.2016 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Шумко А.В.

при секретарі Бродюк Л.С., Постернак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 28.08.2015р. подав до Голосіївського районного суду м.Києвп скаргу на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А., зазначивши заінтересовану особу - ПАТ «Укрсоцбанк».

Зазначав, що 18.05.2015 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. (далі - державний виконавець) відкрито виконавче провадження ВП №47584024 з виконання виконавчого листа №752/151/15-ц, виданого 05.05.2015р. Голосіївським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ«Укрсоцбанк» заборгованості у сумі 1 669 368,40 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 50 098 079,55 грн. Дану постанову отримано боржником 11.06.2015 року. Постановою від 20.05.2015 року державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 13.08.2015 року у межах виконавчого провадження ВП №47584024 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 5 009 807,95 грн. 17.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Цією ж постановою постанову про стягнення виконавчого збору виділено в окреме провадження.

Дії державного виконавця щодо винесення постанови від 13.08.2015р. про стягнення виконавчого збору та виділення її в окреме провадження вважав неправомірними, а постанову від 13.08.2015р. про стягнення виконавчого збору та постанову від 20.05.2015 р. про арешт майна - такими, що підлягають скасуванню.

Посилався на те, що постанову від 18.05.2015р. про відкриття виконавчого провадження боржником отримано поштою 11.06.2016р., а 18.06.2016р. - протягом строку для самостійного виконання, встановленого в даній постанові, ОСОБА_1 почав здійснювати погашення кредитної заборгованості, перерахувавши банку 200 000 грн.

16.07.2015 року між стягувачем та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін №б/н до Договору про іпотечний кредит №МRTG85 від 30.03.2007 року та Договір про внесення змін №б/н до Договору про іпотечний кредит №МRTG-23 від 16.04.2007 року, якими було вирішено питання реструктуризації заборгованості, борг переведено в національну валюту України, складено графіки погашення заборгованості. Наразі боржник належним чином виконує умови договорів про внесення змін до договорів про іпотечний кредит та здійснює самостійне добровільне погашення боргу перед банком, у зв»язку з чим стягувачем було подано заяву державному виконавцеві про повернення виконавчого листа.

Посилався на те, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення. Проте в даному випадку державним виконавцем дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду не вчинялися, а тому дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору є неправомірними, а сама постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Крім того, постанову про стягнення виконавчого збору винесено державним виконавцем з порушенням визначеного пункту 3.7.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року (далі - Інструкція) строку, тому є незаконною. Невинесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у встановлені терміни є відмовою у вчиненні такої дії.

Пунктом 3.7.4. Інструкції встановлено виключний перелік випадків виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження, повернення виконавчого документа стягувану на підставі його заяви, п.1 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» до цього переліку не віднесено.

Оскільки стягувачем 03.08.2015р. було подано державному виконавцю заяву про повернення виконавчого документа, то бездіяльність державного виконавця, щодо незняття арешту з майна боржника є неправомірною, а арешт підлягає зняттю відповідно ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Просив: визнати поважною причину пропуску строку на оскарження рішення, дії (бездіяльності) державного виконавця та поновити зазначений строк; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Кошкера І.А., які полягають у винесенні постанови від 13.08.2015р. у ВП № 47584024 про стягнення виконавчого збору; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Кошкера І.А., які полягають у виділенні в окреме провадження постанови від 13.08.2015р. ВП №47584024 про стягнення виконавчого збору; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Кошкера І.А., яка полягає у не знятті арешту з майна боржника; скасувати постанову від 13.08.2015р. ВП №47584024 про стягнення виконавчого збору; скасувати постанову від 20.05.2015р. ВП №47584024 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

17.09.2015р. заявник подав додаткове правове обґрунтування скарги, в якому також посилався на те, що відповідно до змісту ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення в строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача, виконавчий збір з боржника - фізичної особи стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а не 10% від суми, що підлягає стягненню, що складає 1020 грн.

30.10.2016р. представником заявника через канцелярію суду подано заяву про збільшення вимог, в якій заявник посилався на те, що 14.09.2015 позивачем було отримано супровідний лист Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.08.2015 № 20-2.81/17 та постанову від 19.08.2015 № 48497286 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 5 009 807,95 грн. на користь держави. Зазначаючи, що дана постанова є похідною від постанови від 13.08.2015 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 5 009 807,95 грн, також просив скасувати зазначену постанову від 19.08.2015 №48497286 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 5 009 807,95 грн. на користь держави.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала, просила скаргу задовольнити з наведених в ній підстав.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер І.А. в судове засідання не з»явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав до суду письмові заперечення, в яких просить у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити. Посилається на те, що накладений постановою від 20.05.2015р. арешт на все майно боржника є правомірним, оскільки узгоджується з нормами ч.3 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» та наявністю вимоги стягувача у заяві про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2015р. Таким чином державним виконавцем здійснювались заходи примусового виконання виконавчого листа, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», крім того, відповідно ч.2 ст.28 Закону, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Законом України «Про виконавче провадження» не встановлений строк винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а визначено момент виникнення у державного виконавця права на стягнення з боржника виконавчого збору - не раніше наступного дня після завершення строку для самостійного виконання рішення, та обмежений лише моментом закінчення виконавчого провадження, що також виходить зі змісту п.3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47, п. п. 2, 8 ч.1 ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, тому доводи заявника щодо неправомірності дій державного виконавця відносно виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження вважав необґрунтованими.

Представник заінтересованої особи - ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з»явився, надіслав до суду письмові пояснення, відповідно яких постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. 18.05.2015 року за заявою Банку було відкрито виконавче провадження ВП №47584024 з виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 23.03.2015р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості у сумі 1 669 368,40 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 50 098 079,55 грн., та третейського збору у сумі 25 500,00 грн., на примусове виконання якого Голосіївським районним судом м.Києва постановлено ухвалу від 28.04.2015р. про видачу Банку виконавчого листа. Шляхом переговорів сторонами було досягнуто згоди щодо врегулювання зазначеного питання та 16.07.2015 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін №б/н до Договору про іпотечний кредит №МRTG-85 від 30.03.2007 року та Договір про внесення змін №б/н до Договору про Іпотечний кредит № МRTG -23 від 16.04.2007 року, якими вирішено питання реструктуризації заборгованості, борг переведено в національну валюту України, складено графіки погашення заборгованості. Враховуючи укладання вищезазначених договорів, 03.08.2015 Банком подано заяву про повернення виконавчого листа без виконання. Перший платіж щодо погашення заборгованості у сумі 200 000 грн. було здійснено ОСОБА_3 18.06.2015р. через довірену особу ОСОБА_4 Наразі ОСОБА_1 належним чином виконує умови договорів про внесення змін до договорів про іпотечний кредит, здійснює самостійне добровільне погашення боргу перед Банком, Банк не має до ОСОБА_1 претензій.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає скаргу необґрунтованою, з таких мотивів.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, ст.82 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (ст.385 ЦПК України).

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 23.03.2015р. з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором про іпотечний кредит №МRTG-85 від 30.03.2007 року та Договором про Іпотечний кредит №МRTG -23 від 16.04.2007 року, в загальній сумі 1 669 368,40 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 50 098 079,55 грн., та третейський збір у сумі 25 500,00 грн.

На примусове виконання зазначеного рішення третейського суду Голосіївським районним судом м.Києва 05.05.2015р., згідно ухвали від 28.04.2015р., Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 1 669 368,40 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 50 098 079,55 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. 18.05.2015 року за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» відкрито виконавче провадження ВП №47584024 з виконання вказаного виконавчого листа.

У постанові від 18.05.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №47584024 (пункт 2) державним виконавцем запропоновано боржнику самостійно виконати рішення в 7-денний термін з моменту відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 20.05.2015 року ВП №47584024 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення 50 098 079,55 грн.

03.08.2015 стягувачем подано заяву державному виконавцю про повернення виконавчого листа Голосіївського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 1 669 368,40 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 50 098 079,55 грн., без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

13.08.2015 року у межах виконавчого провадження ВП №47584024 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 5 009 807,95 грн.

17.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою повернуто виконавчий документу стягувачеві, постанову ВП№47584024 від 13.08.2015 року про стягнення виконавчого збору виділено в окреме провадження.

Постановою державного виконавця від 19.08.2015 року ВП№48497286 про відкриття виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови ВП №47584024, виданої 13.08.2015 року про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень суда та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно висновку Верховного Суду України щодо застосування зазначених норм права, викладеного в постанові від 06.07.2015р. у справі №6-785цс15, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Відповідно до змісту ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником в строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно положень ч.3 ст.27 зазначеного Закону, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Постанову державного виконавця від 18.05.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №47584024 було отримано представником боржника за довіреністю 11.06.2015 року, що стверджується копією поштового конверта та результатами пошуку за штрих кодовим ідентифікатором ДП «Укрпошта» (а.с. 9,10).

Боржником ОСОБА_1 18.06.2016р. - на сьомий день після отримання постанови від 18.05.2015р. про відкриття виконавчого провадження здійснено часткове погашення заборгованості перед стягувачем, в сумі 200 000 грн, що не оспорюється учасниками виконавчого провадження та, крім того, підтверджується квитанцією від 18.06.2015 на суму 200 000,00 грн та заявами про купівлю іноземної валюти (а.с. 12-14) .

16.07.2015 року між стягувачем та боржником укладено Договір про внесення змін №б/н до Договору про іпотечний кредит №МRTG85 від 30.03.2007 року та Договір про внесення змін №б/н до Договору про іпотечний кредит №МRTG-23 від 16.04.2007 року, якими визначені питання реструктуризації заборгованості, переведено борг в національну валюту України, складено графіки погашення заборгованості.

У зв»язку із зазначеними обставинами стягувачем 03.08.2015 подано заяву державному виконавцю про повернення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 1 669 368,40 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 50 098 079,55 грн., без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заявника в судовому засіданні не надала доказів надання боржником державному виконавцю документального підтвердження часткового виконання боржником рішення та сплати заборгованості в сумі 200 000,00 грн, як ще передбачено ст.ст. 25, 27 Закону. Відсутнє таке підтвердження також і в матеріалах виконавчого провадження №47584024, завірену копію якого надано державним виконавцем на запит суду.

Суд також бере до уваги, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлений строк винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а визначено саме момент виникнення у державного виконавця права на стягнення з боржника виконавчого збору - не раніше наступного дня після завершення строку для самостійного виконання рішення, що також узгоджується зі змістом п.3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

З огляду на те, що боржником у визначений в постанові від 18.05.2015р. про відкриття виконавчого провадження строк рішення не виконано, не надано державному виконавцю відповідно до вимог ст.ст. 25, 27 Закону документального підтвердження часткового виконання рішення, з огляду на те, що відповідно ч.2 ст.28 Закону, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, то дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору вчинені відповідно вимог Закону.

Суд також вважає, що накладений постановою державного виконавця від 20.05.2015р. арешт на все майно боржника є правомірним, оскільки узгоджується з нормами ч.3 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» та наявністю вимоги стягувача у заяві про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2015р.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47, п. п. 2, 8 ч.1 ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Тому доводи заявника щодо неправомірності дій державного виконавця відносно виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження, а також щодо бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна, є необгрунтованими.

Щодо скарги в частині скасування постанови державного виконавця від 19.08.2015 №48497286 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1. виконавчого збору в сумі 5 009 807,95 грн. на користь держави, то суд також виходить з того, що заявником пропущено визначений ст.385 ЦПК України строк оскарження зазначеної постанови, оскільки, за твердженнями заявника та його представника, копію даної постанови було отримано боржником 14.09.2015р., проте заяву про збільшення вимог щодо даної постанови подано представником заявника через канцелярію суду лише 30.10.2016р., при цьому не надано доказів поважності причин пропуску зазначеного строку.

Відповідно до ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що оскаржувані дії та рішення, були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, права заявника не було порушені, та про необґрунтованість скарги в повному обсязі, тому у задоволенні скарги належить відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 1, 25, 27, 28, 47, 49, 82 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 292-294, 296, 383-388 ЦПК України, -

у х в а л и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: А.В. Шумко