Справа № 0827/4734/15-ц
Пр. № 2/336/46/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.

при секретарі Морозової В.М.,

представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про усунення перешкод у спілкуванні та здійсненні виховання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та здійсненні виховання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В позові зазначив, що з 8 серпня 2003 року перебував з відповідачем у шлюбі, який розірваний рішенням суду від 25.04.2014 року, що набрало законної сили. Сторони є батьками малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мешкають разом з матірю. З того часу як позивач розстався з дружиною, через постійні непорозуміння та сварки відповідач не дає йому можливості бачитися з дітьми та спілкуватися з ними.

У звязку з викладеним просить: зобовязати відповідача не перешкоджати йому у вихованні дітей і вільному спілкуванні з ними; визначити спосіб його спілкування з дітьми і участі в їхньому вихованні шляхом надання права на пять побачень на тиждень з понеділка по пятницю протягом чотирьох годин за місцем навчання синів або за місцем їхнього проживання (перебування); надання права на спільний відпочинок влітку протягом одного місяця; надання права на необмежене спілкування з дітьми за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку; надання права на спілкування з дітьми у вихідні дні; надання права забирати дітей зі школи або із дому; зобовязати відповідача за день до зустрічі з синами надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування, навчання, проживання дітей, а також про зміни місця проживання і навчання одразу після настання таких змін.

У судовому засіданні позивач підтвердив викладені у заяві доводи. Пояснив, що протиправна заборона матері на його особисті побачення з дітьми і безпідставні наполягання на тому, щоб спілкування відбувалося у її присутності, завдає йому емоційних страждань, оскільки він дуже любить дітей, має потяг до вільного спілкування з ними у відсутність контролю і тиску з боку матері. Його ж неприязні стосунки з відповідачкою, яка постійними безпідставними претензіями і вимогами під час її контролю за його спілкуванням з хлопчиками шкодить повноцінному спілкуванню батька з дітьми, незмінно закінчуються сваркою між батьками, негативно впливають на емоційний стан дітей, які втрачають свободу спілкування, прислухаються до поведінкових проявів батьків, змушені корегувати свою поведінку відповідно до ситуації, яка складається внаслідок конфліктів сторін. Численні заклики позивача до відповідачки вирішити це питання за домовленістю, спроби переконати її у необхідності припинення такої поведінки результатів не принесли. Позивач зазначає, що позбавлений шкідливих звичок, має постійну роботу, хоча і не працевлаштований офіційно, та стабільний заробіток, є власником житлового будинку, у якому створив належні умови для перебування дітей, зараз перебуває у фактичних шлюбних стосунках з жінкою, яка є матірю хлопчика, ІНФОРМАЦІЯ_3. Син його дружини проживає разом з матірю і позивачем, має потяг до позивача, у нього склалися чудові стосунки з синами сторін. Діти, які перебувають в тому віці, який дозволяє зробити ним свідомий вибір щодо способів спілкування з батьками, також виявляють потяг до спілкування з батьком, яке позивач, не дивлячись на непрості стосунки з відповідачем, намагався ніколи не припиняти.

В суді уточнив вимоги щодо способу його спілкування з дітьми, висунувши вимогу надати йому можливість бачитися з дітьми з вечора суботи до вечора неділі кожного тижня, право на побачення серед тижня за попередньою домовленістю з матірю дітей у вільний від навчання синів час. Крім того, просить задовольнити решту вимог позову.

Відповідач позов визнала частково. Заявила, що жодних перешкод у здійсненні спілкування дітей з батьком вона не чинить. Проте бачитися з батьком щодня протягом чотирьох годин діти з огляду на свою зайнятість у загальноосвітній школі, а також з урахуванням відвідування секцій, що розвивають їхні творчі і спортивні здібності, не мають можливості. Крім того, старший син сторін ОСОБА_4 страждає низкою захворювань, серед яких є алергічна реакція, що виявляється в набряку Квінке. У звязку з можливістю виникнення алергічної реакції будь-якої миті сину небажано змінювати звичний спосіб життя, умови, до яких він звик. У випадку виникнення критичної ситуації позивач не зможе забезпечити її відвернення без завдання шкоди здоровю дитини, тому ці обставини виключають можливість не лише поїздок без її супроводу за межі населеного пункту, а й взагалі залишення дітьми місця їхнього постійного проживання.

У звязку з викладеним просить визначити способи спілкування відповідача з дітьми відповідно до запропонованого органом опіки варіанту, який полягає в наданні батьку права спілкуватися з дітьми двічі на місяць протягом трьох годи у присутності матері.

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, належним чином повідомленого про час та місце вирішення спору, до суду не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі представника органу з захисту прав дитини.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка ОСОБА_6, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що сторони з 8 серпня 2003 року року перебували у шлюбі, який розірваний 25 квітня 2014 року; є батьками дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, (а. с. 8, 9), що проживають з відповідачкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виноградна, 63.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

В силу ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Наведене правило узгоджується із змістом ст. 153 СК України, відповідно до якої мати, батько і дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 142 СК України діти мають рівні права та обовязки по відношенню до батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою, а в силу ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків повинно ґрунтуватися на повазі прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Дійшовши висновку про необхідність вирішення спору на користь позивача, суд враховує наявність усіх обставин, які утворюють сприятливу обстановку для спілкування дітей з позивачем, а саме: вік батька, задовільний стан його здоровя, відсутність шкідливих звичок, його соціальну зайнятість, гідний заробіток, належний рівень його емоційно-вольових якостей, його безумовні любов до дітей та потяг до спілкування з ними, задовільні побутові умови, про що свідчить наявність у нього на праві власності житлового будинку (а. с. 86), у звязку з чим суд вважає, що спілкування дітей з батьком буде повною мірою відповідати інтересам гармонійного розвитку та їхнього виховання.

На користь такого умовиводу суду свідчить і висновок суду, зроблений під час судового розгляду, про бажання дітей спілкуватися з батьком.

Цей висновок зроблений хоча й не внаслідок отримання пояснень безпосередньо від дітей, яких мав намір опитати суд, але не зробив цього через категоричну відмову матері дітей привести їх в судове засідання, а грунтується на поясненнях сторін, а також свідка ОСОБА_6, яка доводиться дітям бабкою.

У урахуванням наведених позитивних характеристик позивача, проти яких не заперечує відповідач, яка хоча й наполягає на обмеженому спілкуванні батька з дітьми, але не з мотивів його негативного впливу на синів, суд не вбачає обставин, за яких в силу Конвенції про права дитини або сімейного законодавства України спілкування батька з синами могло б суперечити інтересам дітей.

На відсутність таких обставин вказує і рішення суду про розірвання шлюбу сторін, відповідно до якого причиною розриву батьків стали не аморальні та шкідливі звички будь-кого з них, а відсутність взаєморозуміння, різність поглядів на проблеми сімї, а також та обставина, що за клопотанням відповідача ОСОБА_3 суд під час вирішення спору про розірвання шлюбу надавав сторонам строк для примирення.

Частина друга ст.157 СК України додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, а праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні цього права.

При вирішенні спору суд бере до уваги те, що мати дітей не перешкоджає спілкуванню батька з дітьми шляхом встановлення прямої заборони, проте знаходить вимогу матері про її неодмінну присутність при такому спілкуванні такою, що не лише не обґрунтована інтересами дітей, а навпаки, є безпідставною, реалізація якої може нанести шкоди якості цього спілкування.

Враховує суд і те, що сторони є батьками хлопчиків, у вихованні яких роль батьківського впливу є необхідною і її не можна переоцінити.

Обмеження ж спілкування батька і синів, які в силу віку здатні будувати свої відносини з оточенням без участі матері, може посягнути на свободу такого спілкування, свободу вибору його способів, призвести до замикання дітей, сформувати відчуття необхідності вибору між висловлюваними батьками позиціями.

Твердження позивача про неспроможність батька вжити заходів щодо організації нешкідливих умов перебування дітей під час його побачень з ними суд знаходить неспроможними, так як позивач і свідок ОСОБА_6, що доводиться матірю позивачеві і бабкою дітям, в своїх поясненнях виказали обізнаність про захворювання старшого хлопчика, обізнаність про способи профілактики і відвернення проявів алергії.

Такі висновки суду підтверджує і та обставина, що хвороба у дитини почала розвиватися ще під час перебування сторін у шлюбі і їхнього спільного проживання, що свідчить про можливість з боку батька, який виявляє щиру турботу про благополуччя дітей і протипоказань до особистого спілкування якого з дітьми судом не встановлено, вжити заходів для організвції безпечного для здоровя дитини дозвілля.

В силу ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, перешкоджає тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий батько має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Не вбачаючи жодних обставин, які могли б унеможливити спілкування батька з дітьми, суд не може повністю погодитись з запропонованим органом опіки і піклування способом участі батька у спілкуванні з ними та їх вихованні (а. с. 73), оскільки за умови дотримання такого режиму спілкування діти і батько будуть мати можливість бачитися лише 24 рази на календарний рік протягом лише 72 годин, а спілкування у присутності матері, з якою у позивача, як вже зазначено, склалися неприязні стосунки, може негативно впливати на психіку дітей під час таких зустрічей.

Не погоджуючись з запропонованим органом опіки та піклування графіком як таким, що посягає на право батька на таку ж саму участь у вихованні дітей, що і у матері, суд враховує відсутність будь-яких обгрунтувань саме такого графіку.

На думку суду, крім звуження права батька, який не зможе забезпечити всіх заходів, необхідних для нормального розвитку і виховання дітей, дотримання такого графіку зашкодить і реалізації права дітей на отримання від батьків в рівних частках турботи, піклування, догляду та реалізації права на спілкування з обома батьками.

Оскільки зазначений доказ, як і інші, не має для суду наперед встановленого значення, а оцінюється лише у сукупності з іншими фактичними даними, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, керуючись інтересами гармонійного розвитку дітей, суд вважає за доцільне визначити на вимогу позивача способи його спілкування з дітьми та участі у їхньому вихованні шляхом надання права на два побачення на тиждень у відсутність матері за таким графіком: протягом трьох годин в зручний для батька та дітей час та день кожного тижня за домовленістю з матірю та з 19-00 години суботи до 19-00 години неділі кожного тижня, а також шляхом проведення з дітьми спільного відпочинку протягом визначеної за домовленістю з матірю кількості календарних днів влітку, впродовж якого можливі поїздки з дітьми в інтересах їхнього оздоровлення, відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних, оздоровчих закладів.

Вирішуючи вимоги про зобовязання відповідачки повідомляти про зміну місця проживання дітей, суд вбачає всі підстав для її задоволення як такої, що ґрунтується на праві батька ефективним чином брати участь у вихованні та розвитку дітей.

Вимоги про зобовязання не чинити перешкод в спілкуванні з дітьми за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку є безпідставними, оскільки позивач не довів такого перешкоджання з боку матері дітей, обмежившись лише посиланням на те, що інколи телефони дітей є вимкненими.

Відмовляє суд і у задоволенні вимоги про зобовязання відповідача за день до зустрічі з дітьми інформувати його про місце знаходження дітей, оскільки право батька на доступ до інформації про місцеперебування дітей захищено шляхом зобовязання повідомляти про зміни в місці проживання дітей, а інформування про їхнє місцезнаходження за день до зустрічі позбавлено логіки через невизначеність днів побачень батька з дітьми протягом тижня.

При встановленні згаданого графіку суд зауважує, що в усякому випадку спілкування батька і дітей у визначений спосіб повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дітей, порозумінні та взаємних поступках батьків, здійснюватися без примушування дітей.

Керуючись ст. ст. 19, 141, 150-153, 155, 157-159 СК України, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їхньому вихованні шляхом здійснення двох побачень на тиждень без присутності відповідачки: тривалістю три години в будь-який зручний для дітей і батька день тижня та з 19-00 години суботи до 19-00 години неділі кожного тижня, а також шляхом проведення з дітьми спільного відпочинку протягом визначеної за домовленістю з матірю кількості календарних днів влітку, за умови добровільного волевиявлення дітей на таке спілкування.

Зобовязати ОСОБА_3 інформувати ОСОБА_2 про зміни в місці проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з моменту отримання ними копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива