22-ц/775/736/2016(м)
Категорія 54 Головуючий у 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, який під час розгляду справи 13 квітня 2016 року змінила (а.с. 82-83). Посилалася на те, що з 01 квітня 2013 року працювала на посаді провідного фахівця відділу міжнародних розрахунків Управління супроводу і контролю інвестиційного банкінгу Департаменту операційний бек-офіс бухгалтерії ПАТ «ВБР». Наказом від 30 листопада 2015 року №446-к звільнена у зв'язку із скороченням штату, відповідно до п.1 ст. 40КЗпП України. 14 грудня 2015 року адміністрацією ПАТ «ВБР» їй видано трудову книжку без печатки, що стало перешкодою для постановки на облік і набуття статусу безробітного в Маріупольському міському центрі зайнятості, куди вона звернулася 24 грудня 2015 року. Належним чином оформлену трудову книжку вона отримала лише 30 грудня 2015 року.

Вважає дії відповідача незаконними та просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з 14 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року в сумі 4312,32 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 14 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ВБР» середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки працівникові з вини власника або уповноваженого ним органу за період з 14 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року в сумі 4312,32 грн. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. В решті частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «ВБР» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 14 грудня 2015 року особисто отримала свою трудову книжку, оформлену належним чином. Жодних затримок у своєчасній видачі трудової книжки допущено не було. Судом в рішенні зазначено, що в результаті дій відповідача 24 грудня 2015 року Маріупольським центром зайнятості позивачці було відмовлено в наданні статусу безробітної та позбавлено права отримувати допомогу по безробіттю. Однак, письмових підтверджень цьому не надано. Поданий позивачкою в якості письмового доказу лист Маріупольського центру зайнятості, не є належним доказом по справі, оскільки не містить такого твердження.

Крім того, особам, які звільнені з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 та 6 ст. 40 КЗпП України, виплата допомоги по безробіттю відкладається не більше, ніж на один місяць. Відкладення виплати допомоги по безробіттю починається з наступного дня після дня звільнення особи.

ОСОБА_1, на підставі наказу ПАТ «ВБР» №446 від 30 листопада 2015 року було звільнено з займаної посади з 14 грудня 2015 року та виплачено вихідну допомогу у розмірі 7546,56 грн., що підтверджується довідкою про заробітну плату позивачки. Таким чином, ОСОБА_1 не було відмовлено в наданні статусу безробітної та не позбавлено права отримувати допомогу по безробіттю.

Таким чином, в діях ПАТ «ВБР» відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності.

Судове засідання апеляційного суду проведено в режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу задовольнити, заперечення позивачки ОСОБА_1, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.303 під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги рішення оскаржується відповідачем в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки. В решті частини рішення не оскаржується, тому, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, законність рішення перевіряється в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах із ПАТ «ВБР» з 01 квітня 2013 року та займала посаду провідного фахівця відділу міжнародних розрахунків Управління супроводу і контролю інвестиційного банкінгу Департаменту операційний бек - офіс бухгалтерії ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (а. с. 7-12)

Постановою Правління Національного банку України №914 від 21 грудня 2015 року відкликано банківську ліцензію та вирішено питання про ліквідацію ПАТ «ВБР» (а. с. 23).

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №234 від 27.11.2014 року в ПАТ «ВБР» запроваджено тимчасову адміністрацію, рішенням №44 від 27.02.2015 року та №111 від 30.03.2015 року продовжено термін повноважень тимчасової адміністрації (а. с. 24, 28, 30).

Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації призначено ОСОБА_3 то розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВБР» (а. с. 30).

12 жовтня 2015 року ОСОБА_4 ознайомлена з попередженням про наступне вивільнення з посади провідного фахівця відділу міжнародних розрахунків Управління супроводу і контролю інвестиційного банкінгу Департаменту операційний бек - офіс бухгалтерії ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в порядку п.1 ст. 40 КЗпП (а. с. 13).

Наказом №446-к від 30 листопада 2015 року позивачка звільнена з посади з 14 грудня 2015 року з виплатою компенсації за 13 календарних днів не використаної щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати (а. с. 14).

В день звільнення 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 вручено трудову книжку без печатки, що визнано відповідачем.

30 грудня 2015 року позивачка отримала належним чином оформлену трудову книжку.

Задовольняючи позов, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, суд виходив з того, що оскільки позивачка звільнена з роботи 14 грудня 2015 року, а належним чином оформлену трудову книжку отримала 30 грудня 2015 року, відповідно до вимог ч.5 ст.235 КЗпП України, за затримку видачі трудової книжки позивачці повинен бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2015 по 30 грудня 2015 року в розмірі 4312,32 грв., виходячи з середньоденного заробітку - 359,36 грв.

Колегія суддів не може не погодитися з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Ураховуючи те, що в день звільнення позивачки відповідач не видав їй належним чином оформлену трудову книжку, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Посилання відповідача на відсутність його вини у затримки видачі трудової книжки та порушення її прав у зв'язку з тим, що позивачка отримала трудову книжку в день звільнення і цей факт нею визнається, є неспроможним.

Відповідно до п - п. 4.1 п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п-п 4.2. Інструкції якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів на підтвердження дотримання порядку видачі трудової книжки при звільненні позивачки відповідачем не надано.

Доводи відповідача про те, що у відповіді Маріупольського міського центру зайнятості не міститься тверджень про відмову у постановці ОСОБА_1 на облік у зв'язку з відсутністю належно оформленої трудової книжки, є безпідставними, оскільки не відповідають фактичним обставинам та не спростовують правильність висновків суду.

В листі Маріупольського міського центру зайнятості за № 08-6 від 04 січня 2016 року на ім'я ОСОБА_1 зазначено, що в наданій нею при реєстрації трудовій книжці після запису про звільнення відсутня печатка підприємства або печатка відділу кадрів, тому, для реєстрації в центрі зайнятості їй необхідно надати всі необхідні документи, належним чином оформлені у відповідності з Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних і ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198.

Таким чином, колегія суддів вважає, що докази та обставини, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі , були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка, норми матеріального права застосовані вірно, порушень норм процесуального, як підстави для скасування судового рішення, не встановлено, тому, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без зміни.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2016року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова