Провадження № 2/344/1952/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськцивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

06 листопада 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 12 червня 2015 рокуОСОБА_4 було отримано від ОСОБА_3 в якості авансу за продаж будинку по АДРЕСА_1 кошти у сумі 200 доларів США, про що власноручно написано розписку. Проте угода не відбулася у зв'язку з чим даний будинок не був придбаний позивачем і не буде придбаний у майбутньому. На неодноразові звернення позивача відповідач спочатку обіцяла повернути кошти, а на даний час взагалі ігнорує. 11 вересня 2015 року позивач надіслала відповідачу претензію з вимогою повернути кошти на протязі семи днів, однак відповідач відповіді на претензію не надала і не повернула кошти. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 4 616, 00 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 487,20 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він є засновником Агентства нерухомості «Юліан», між даним агентством та агентством «Дім рекорд» була співпраця, ОСОБА_3 працювала в Агентстві «Юліан», між ним та ОСОБА_3 у суді розглядалася цивільна справа, позивачем в якій він був, а ОСОБА_3 - відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

11 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 з претензією про повернення коштів у сумі 200 доларів США (а.с. 4, 15-17).

12 червня 2015 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 кошти у сумі 200 доларів США за будинок по АДРЕСА_1, що у майбутньому мають продати, про що свідчить розписка (а.с. 5, 14).

ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_6 кошти у сумі 500 доларів США за частину угоди (а.с. 31).

26 червня 2015 року ОСОБА_3 звернулася з заявою до прокуратури Івано-Франківської області про вчинення злочину (а.с. 34).

03 серпня 2015 року оперуповноваженим УПЗСЕ УМВС України в Івано-Франківській області старшим лейтенантом міліції Боднар М.Б складений висновок про результати перевірки звернення ОСОБА_3 (а.с. 35-37).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 жовтня 2015 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_6 придбала земельну ділянку площею 0,0164 га АДРЕСА_2 (а.с. 49-50).

ОСОБА_6 надала письмові пояснення (а.с. 51).

02 лютого 2015 року був укладений договір оренди приміщення № 1 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (а.с. 62-64).

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. (а.с. 65).

Позивач 09 червня 2015 року прийнята на посаду начальника Надвірнянського відділення Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (а.с. 66-76).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 передала відповідачу ОСОБА_4 кошти у сумі 200 доларів США, про що остання надала розписку, кошти були передані за будинок по АДРЕСА_1, що у майбутньому бажала купити позивач.

Твердження відповідача про те, що позивач працювала в Агентстві «Юліан» спростовуються трудовою книжкою позивача, в якій відомості про її працевлаштуванні в агентів нерухомості відсутні.

Отримання коштів у сумі 500 доларів США позивачем від ОСОБА_6 не спростовують підстави позовних вимог.

Суд не приймає показання свідка ОСОБА_5, оскільки між свідком та позивачем виникли неприязні відносини.

Жодних належних та допустимих доказів того, що позивачем був придбаний будинок відповідачем та її представником суду не надано.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами укладений не був, то передані грошові кошти є авансом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не укладався попередній договір про придбання майна чи безпосередньо договір купівлі-продажу щодо цього нерухомого майна у письмовій формі та не посвідчувався нотаріально, відповідно до вимог статей 220, 635, 639 Цивільного кодексу України. А тому відсутні підстави для висновку про те, що передана позивачем грошова сума є завдатком згідно частини другої статті 570 Цивільного кодексу України. У зв'язку з чим не має правового значення вина будь-якої із сторін у тому, що договір не був укладеним.

У відповідності до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що сума завдатку в разі укладенні договору купівлі-продажу була б зарахована у загальну суму вартості будинку, тобто як аванс, то за таких обставин сума, передана позивачем відповідачу, судом визнається авансом та підлягає стягненню у розмірі 4 616,00 грн., що еквівалентно 200 доларів США.

Частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 487,20 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 570 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштівзадовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 кошти у сумі 4 616,00 грн. (чотири тисячі шістсот шістнадцять грн. 00 коп.) та судовий збір у сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15 вересня 2016 року.

Повний текст рішення суду складений 19 вересня 2016 року.

Суддя Л.В. Мелещенко