УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, третя особа - товариство з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод», про звернення стягнення на частку в статутному капіталі товариства та визнання права власності за касаційною скаргою представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2014 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого він позичив останньому 100 тис. доларів США та 540 тис. грн строком до 30 травня 2014 року, що підтверджується розпискою.

У разі неповернення грошових коштів позичальник зобов'язався передати позивачеві право на свою частку - 19,6 % у статутному капіталі товариства з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» (далі - ТДВ «БЕЛМЗ»).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за зазначеною розпискою у сумі 3 304 949 грн.

Враховуючи те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань та рішення суду, просив звернути стягнення на частку ОСОБА_5 у статутному капіталі ТДВ «БЕЛМЗ» у розмірі 19,3525 % номінальною вартістю 506 391 грн, визнати за ним право власності на цю частку, зобов'язати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області (далі - ВДРЮОФОП РС Бориславського МУЮ у Львівській області) здійснити державну реєстрацію його як учасника ТДВ «БЕЛМЗ» з указаною часткою у статутному капіталі товариства.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Звернуто стягнення на частку ОСОБА_5 у статному капіталі ТДВ «БЕЛМЗ» у розмірі 19,3525 %, що відповідає 506 391 грн, шляхом переведення із ОСОБА_5 на ОСОБА_4 майнових прав на зазначену частку в статутному капіталі товариства.

У задоволенні решти позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 149 ЦК України, ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», ст. ст. 12, 16 Закону України «Про заставу», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для звернення стягнення на частку ОСОБА_5 у статутному капіталі ТДВ «БЕЛМЗ» шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності на неї та зобов'язання ВДРЮОФОП РС Бориславського МУЮ у Львівській області здійснити державну реєстрацію позивача як учасника товариства.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише в разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів (ст. 57 Закону України «Про господарські товариства»).

Тобто об'єктом стягнення може бути не частка в статутному капіталі, а частка в майні товариства.

Особа, набуваючи частку в статутному капіталі товариства автоматично набуває корпоративних прав і її відчуження є відчуженням майнових прав.

У матеріалах справи відсутній протокол загальних зборів ТДВ «БЕЛМЗ» про надання ОСОБА_5 згоди на відчуження його частки у статутному капіталі товариства на момент складання розписки, що є обов'язковим згідно із ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» та п. 5.5 Статуту товариства.

Крім того, згідно із ст. 583 ЦК України договір застави є двостороннім, його зміст встановлений ст. 584 ЦК України.

За таких обставин, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скаргивисновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до оцінки доказів, однак відповідно до ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик