Номер провадження 2/754/6438/16
23 грудня 2016 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючого судді: Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши, що відповідач ОСОБА_2з вересня 2005 року не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає матеріальної допомоги на її утримання.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2016 року підсудність зазначеної цивільної справи визначена Деснянському районному суду м. Києва.
У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання відповідач не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується судовою повісткою про виклик на офіційному веб-порталі "Судова влада України" від 23.11.2016 року, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило.
У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило.
За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що зі слів позивача, з вересня 2002 року по вересень 2005 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року у сторін народилась дитина ОСОБА_3, батьками дитини є ОСОБА_2та ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13).
Відповідно Довідки №2487/3-03-56 від 16 грудня 2008 року про реєстрацію встановлення батьківства було встановлено батьківство ОСОБА_2, про що 25 вересня 2003 року в книзі реєстрації актів про встановлення батьківства Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополь АР Крим зроблено актовий запис №80 (а.с. 15).
Відповідно свідоцтва про народження Позивача, її прізвище є ОСОБА_1, що підтверджується відповідним записом №1667 від 19 вересня 1984 року в Книзі записів актів громадянського стану про народження Відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського району м. Києва (а.с. 14).
Відповідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 12 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Керченського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис №899 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, прізвище якої, після реєстрації шлюбу "ОСОБА_1" (а.с. 19-20).
07 лютого 2014 року заочним рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишила прізвище "ОСОБА_1" (а.с. 17-18).
ОСОБА_1 зверталася до Управління справ неповнолітніх та захисту їх прав адміністрації м. Керчі АР Крим з питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21).
18.10.2016 року Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було проведено перевірку та складено Акт № 475 обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживає малолітня ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, відповідно якої встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку (а.с. 28).
Відповідно Характеристики з навчального закладу від 21.09.2016 року за період навчання ОСОБА_3 в закладі батько в навчальному закладі не з'являвся, успішністю доньки не цікавився. Вихованням дитини займається мати та бабуся - ОСОБА_9, які постійно відвідують батьківські збори, цікавляться навчальним процесом і поведінкою ОСОБА_3 (а.с. 30-31).
Згідно довідки з міської лікарні № 3 м. Керч, здоров'ям дитини займається мати, батько з медичними працівниками не спілкувався, станом дитини не цікавився, дитина проживає з матір'ю, місце проживання батька - невідомо (а.с. 32-33).
В матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_7., ОСОБА_10, та ОСОБА_11, ОСОБА_12, завірені начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 2 м. Керч, про те, що вони ніколи не бачили батька дитини, вихованням малолітньої ОСОБА_3 займається мати та бабуся (а.с. 37-42).
Відповідно до Висновку про позбавлення батьківських прав Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.11.2016 року № 102/03/31-9990 враховуючи інтереси дитини, керуючись ст.164 СК України, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 19 від 20.10.2016 року) (а.с. 25-27).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти.
Суд бере до уваги, заяву ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, про позбавлення батьківських прав її батька ОСОБА_2 відносно неї, оскільки з 2006 року вона його не бачила, її вихованням він не займається (а.с. 36).
При цьому судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що проявляється у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, проте відповідачу не перешкоджали належним чином їх виконувати.
Таким чином, суд вважає, що позивачем надано докази, у спосіб та в порядку передбаченому законом, того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що є підставою для покладення на нього відповідальності, встановленої законом у вигляді позбавлення батьківських прав, з таких підстав.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно п. 16 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно п. 17 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття.
Відповідно п. 18 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.
При прийнятті рішення суд приймає до уваги заяву дитини про позбавлення її батька батьківських прав відносно неї, та також керується внутрішнім переконанням, яке склалося під час судового розгляду, що особисте виховання відповідачем дитини буде негативно впливати на її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховання дитини, здобуття нею освіти, та підготовку її до самостійного життя.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 167 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 210, 212, 213-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судові витрати в розмірі 551,20 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.