УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

боржника ОСОБА_1,

представника боржника ОСОБА_2,

субєкта оскарження ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

5 травня 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі Відділ ДВС) ОСОБА_3, в якій просив:

визнати неправомірними дії державного виконавця Рясної А.С. щодо відмови у знятті арешту з кредитного рахунку № 4473, відкритого в «Альфа-Банку» на імя ОСОБА_1;

зняти арешт з кредитного рахунку № 4473, відкритого в «Альфа-Банку» на імя ОСОБА_1

В обґрунтування скарги зазначив, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження щодо стягнення з нього заборгованості на користь ОСОБА_4 державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_3 було накладено арешт на розрахункові рахунки ОСОБА_1, в тому числі і на кредитний рахунок № 4473, відкритий в «Альфа-Банку», що перешкоджає йому у виконанні зобовязань за кредитним договором. Він звернувся до Відділу ДВС із заявою про зняття арешту з цього рахунку, але у задоволенні заяви було відмовлено листом від 14 березня 2016 р. Вважає такі дії державного виконавця протиправними, т.я. вони суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки цей Закон не містить вказівок, що арешт може бути накладено на кредитні рахунки. Також вказав на порушення строків розгляду його заяви про зняття арешту, не направлення йому постанови про накладення арешту. З наведених підстав просив скаргу задовольнити.

У судовому засіданні заявник та його представник вимоги скарги підтримали та просили скаргу задовольнити.

Державний виконавець Відділу ДВС ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, оскільки арешт на вказаний рахунок накладено законного та обґрунтовано, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зауважила, що боржник має можливість оплачувати кредит, однак не вважає за можливе виконувати рішення суду. Просила в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2016 р. задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за мировою угодою, внаслідок чого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за мировою угодою, затвердженою ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2013 р. у цивільній справі № 2/331/1799/13, ЄУН № 331/6095/13-ц, за період з квітня 2014 р. по жовтень 2015 р. у сумі 18 630 (вісімнадцять тисяч шістсот тридцять) доларів США 00 центів США, неустойку за невиконання мирової угоди у сумі 3 650 (три тисячі шістсот пятдесят) доларів США 00 центів США; три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 425 (чотириста двадцять пять) доларів США 63 центи США, що станом на 25 січня 2016 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 10 552 (десять тисяч пятсот пятдесят дві) гривні 29 копійок; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 205 (пять тисяч двісті пять) гривень 38 копійок (арк. справи 105).

За вказаним рішенням суду 12 лютого 2016 р. ОСОБА_4 були видані виконавчі листи № 335/11439/15-ц, 2/335/345/2016, які нею були предявленні до примусового виконання до Відділу ДВС.

Постановами від 19 лютого 2016 р. за вказаними виконавчими листами були відкриті виконавчі провадження, які в подальшому обєднані в одне зведене виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1

З наданих копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що арешт на картковий рахунок № 4473, відкритого в «Альфа-Банку» на імя ОСОБА_1 було накладено постановою державного виконавця від 26 лютого 2016 р.

15 березня 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Відділу ДВС ОСОБА_3 із заявою про скасування арешту на цей кредитний рахунок.

Листом в.о. начальника Відділу ДВС ОСОБА_5 від 26 квітня 2016 р. № 1224/6 у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено із посиланням на вимоги статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

5 травня 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, тобто в межах встановленого ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження, тобто сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За вимогами статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу; примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з вимогами частини пятої статті 25 цього Закону, копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як визначено статтею 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, діюче законодавство передбачає наслідки порушення порядку накладення арешту та інших порушень під час накладення арешту на майно боржника. Цими наслідками є зняття арешту з майна боржника начальником відповідного відділу державної виконавчої служби або судом шляхом прийняття відповідного рішення.

В даному випадку у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено в.о. начальника Відділу ДВС, а не державним виконавцем Рясною А.С., відтак, вимога скарги про визнання протиправними дій державного виконавця Рясної А.С. щодо відмови у знятті арешту не може бути визнана обґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги про зняття арешту, то, як було зазначено судом вище, арешт може бути знятий за рішенням суду, а не за ухвалою суду за наслідками розгляду скарги на дії державного виконавця. Проте, в межах вимог скарги ОСОБА_1 необхідність зняття арешту з карткового кредитного рахунку обґрунтовується тим, що державним виконавцем всупереч закону цей арешт було накладено. Тобто, фактично ОСОБА_1 ставиться під сумнів постанова державного виконавця про накладення цього арешту від 26 квітня 2016 р. Однак, вимог про скасування зазначеної постанови ОСОБА_1 до суду не заявляє.

Надаючи правову оцінку доводам заявника в частині зняття арешту з карткового рахунку, судом враховуються такі положення Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші

цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

При цьому частина друга статті 52 вказаного Закону містить заборону звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Заявником скарги не доведено, що рахунок № 4473, відкритий в ПАТ «Альфа-Банк», є рахунком зі спеціальним режимом використання у розумінні вищевказаних положень Закону.

Як передбачено частиною четвертою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

При цьому, частинами першою та другою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, що і було зроблено в даному випадку державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_3

Суд вважає необґрунтованим посилання заявника на те, що жодною нормою законодавства не передбачено можливості накладення арешту на картковий кредитний рахунок, оскільки у Законі України «Про виконавче провадження» відповідна заборона накладення арешту на такі рахунки відсутня. В цей же час, Закон встановлює право державного виконавця накладати арешт на будь-які рахунки боржника у банку, окрім рахунків зі спеціальним режимом використання. Тому, на переконання суду, державний виконавець при накладенні арешту на цей рахунок не вийшов за межі наданих законом повноважень.

Неможливість виконання рішення суду у звязку із тим, що заявник використовує цей картковий рахунок, у тому числі, для здійснення платежів за судовим рішенням на користь ОСОБА_4, на переконання суду, не може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість застосованого арешту, оскільки ці доводи заявника стосуються можливості встановлення способу та порядку виконання рішення, що може бути розглянуто судом відповідно до вимог статті 373 ЦПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 210, 383388 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 травня 2016 р.

Повний текст ухвали виготовлено 18 травня 2016 р.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова