РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2016 року смт. Близнюки

Близнюківский районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Масло С.П.,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області, третя особа: ОСОБА_3, приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області, третя особа: приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, що знаходиться на території Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області, площею 3,7831 га, кадастровий № :02:001:0393 та належала його померлому батьку ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ХР № 030075, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 25.12.2002 під № 170 в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову посилається на те, що 21.02.2014 помер його батько ОСОБА_5. За життя ОСОБА_5 уклав заповіт від 28 вересня 2011 року, який посвідчено ОСОБА_6 секретарем Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області за № 114, відповідно до якого все своє майно померлий заповідав своєму синові ОСОБА_2. Він своєчасно звернувся до приватного нотаріуса з оформленням спадщини, але під час оформлення права на спадщину йому було запропоновано надати правовстановлюючі документи на спадкове майно. Вищезазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку втрачено з невідомих причин, про що зроблено оголошення в газету «Нове Життя» від 09.07.2016 № 55-56.

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати без їх участі, проти позову не заперечує.

Третя особа, ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа, ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 лютого 2014 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 липня 2014 року серії І-ВЛ № 447948.

За життя ОСОБА_5 уклав заповіт від 28 вересня 2011 року, який посвідчено ОСОБА_6 секретарем Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області за № 114, відповідно до якого все своє майно померлий заповідав своєму синові ОСОБА_2, який відповідно до наданої копії станом на 14.07.2014 не змінено та не відмінено.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії І-ВЛ № 255950 від 19 серпня 1972 року, виданого В-Самарським с/ЗАГ Близнюківського району Харківської області, його батьком є ОСОБА_5.

16 липня 2014 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька за заповітом.

Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю І-ХР № 030075, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 25.12.2002 під № 170, померлому ОСОБА_5 належало право власності на земельну ділянку, що знаходиться на території Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області, площею 3,7831 га, кадастровий № :02:001:0393.

Листом від 30 червня 2016 року № 206-02-14 приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області, ОСОБА_4, повідомила про неможливість видати свідоцтво про право спадщину за заповітом.

Оголошення про втрату Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХР № 030075 на імя ОСОБА_5 було розміщено в газеті «Нове життя» від 09 липня 2016 року № 55-56 (9599-9600) на 8 сторінці.

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області № Г-18/0-21/6-16 від 03.08.2016 ОСОБА_2 відмовлено у видачі дублікату Державного акту.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, судом встановлено, що померлому ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка, що знаходиться на території Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області, площею 3,7831 га, кадастровий № :02:001:0393.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст.ст. 1269, 1270 ЦК України позивач вважається таким, що прийняв спадщину.

Суд зазначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності або відсутності державної реєстрації спадкового майна.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті 21.02.2014 року ОСОБА_5, його діти ОСОБА_7, ОСОБА_8 нотаріальними заявами відмовились від прийняття спадщини, а донька ОСОБА_3 хоча і подала заяву про прийняття спадщини, проте заявою від 31.08.2016 року повідомила нотаріуса, що не має права на обовязкову частку у спадщині після смерті батька, тому що не є пенсіонером за віком, не має інвалідності та є працездатною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Приписами ч.1 ст. 1235 ЦК України визначено, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Оскільки позивач по справі є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, останній прийняв спадщину після смерті свого батька, який заповів йому спадкове майно, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання за ними права власності на спадкове майно, оскільки неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно через втрату оригіналу правовстановлюючого документу, не може бути перешкодою у набутті права власності на нього.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10 , 11, 57- 60, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1225, 1235, 1241, 1269, 1270 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області, третя особа: ОСОБА_3, приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 21 лютого 2014 року в с. Веселе Близнюківського району Харківської області батька ОСОБА_5 на земельну ділянку, що знаходиться на території Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області, площею 3,7831 га, кадастровий № :02:001:0393.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.П. Масло