Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/778/1626/16 Головуючий у 1 інстанції: Купавська Н.М.
Є.У.№ 2-4124/03 Суддя доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

29 квітня 2016 р. м. Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Кочеткова І.В. при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міського суду Запорізької області від 11 липня 2003 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Мелітопольського міського суду від 11 липня 2003 року про затвердження мирової угоди у справі № 2-4124 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2Є про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначала, що за формою і змістом ухвала суду не відповідає вимогам закону, оскільки в ній не вирішена частина позовних вимог щодо нерухомого майна. Посилаючись на те, що відповідач не виконав мирову угоду, чим порушив її майнові права, просила апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В заяві про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 посилалася на те, що після постановлення оскаржуваної ухвали вона виїжджала за межі України, на підтвердження чого надала довідку Комунального підприємства «Житломасив», завірену підписом старшого по будинку ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 фактично не проживає в м.Мелітополі, так як виїздить на заробітки за кордон.

Відповідно до акту №39 про відібрання для знищення документів і справ, що не підлягають зберіганню, які знаходяться в архіві Мелітопольського міськрайонного суду, затвердженого головою Мелітопольського міськрайонного суду 14 травня 2009 року, цивільна справа №2-4124 від 11.07.2003 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна знищена.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року частково відновлено судове провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Визнано установленим зміст відновленої ухвали Мелітопольського місцевого суду Запорізької області від 11 липня 2003 року про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У відновленому судовому провадження відсутні як позовна заява, так і інші письмові докази щодо предмету спору.

Ухвалою судді апеляційного суду від 28 березня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху в порядку ч.3 ст.297 ЦПК України, оскільки підстави, вказані нею у заяві для поновлення строку апеляційного оскарження, визнані неповажними. ОСОБА_1 надано строк тридцять днів для зазначення інших підстав для поновлення строку.

25 квітня 2016 року ОСОБА_1 повторно подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали суду, проте ніяких нових підстав для поновлення процесуального строку не навела, а тільки наголошувала не незаконності судового рішення і порушення її прав відповідачем.

Дослідивши обставини справи, вважаю, що підстави для поновлення процесуального строку відсутні, а причини, на які посилається заявник, не являлися перешкодою для реалізації її права на апеляційне оскарження судового рішення у передбачені законом процесуальні строків.

Статтею 294 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Із відновленого судового провадження вбачається, що ОСОБА_1 була присутньою в судовому засіданні 11 липня 2003 року і просила суд затвердити мирову угоду сторін про порядок поділу майна подружжя. За умовами мирової угоди відповідач зобовязався сплатити позивачеві грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя до 22 квітня 2009 року, а також передати у власність ? частку приміщення кафе «Премєра». Обєктивних даних про те, що з липня 2003 року до квітня 2009 року дати остаточного розрахунку ОСОБА_1 вчиняла будь-які дії, спрямовані на примусове виконання мирової угоди, матеріали відновленого провадження не містять.

Аналіз фактичних обставин свідчить про те, що з липня 2003 року ОСОБА_1 мала реальну можливість реалізувати своє процесуальне право на апеляційне оскарження ухвали, якою закінчено провадження у справі про поділ майна подружжя, порушивши питання про поновлення процесуального строку в розумні строки.

Виїзд ОСОБА_1 за межі України не являється достатньою підставою для скасування судової ухвали про затвердження мирової угоди через тринадцять років після її постановлення.

За змістом ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чин інтересів.

Зважаючи на те, що позивач з липня 2003 року була ознайомлена із текстом мирової угоди, просила суд про її затвердження, мала достатньо часу впродовж розумних строків реалізувати своє право як на примусове виконання мирової угоди, так і на апеляційне оскарження ухвали про закриття провадження у справі, достатніх підстав для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали не вбачаю.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судової ухвали через тринадцять років після її постановлення не узгоджується із завданням цивільного судочинства щодо своєчасного розгляду цивільної справи, порушує принцип впевненості в судовому рішенні.

Невиконання відповідачем умов мирової угоди не є достатньою підставою для відновлення закінченого судового провадження.

Як зазначено у Правовій позиції Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі № 6-342цс15, відповідно до частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Системний аналіз частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України, пункту 2 частини другої статті 17, статті 18, пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

За вказаних обставин підстав для поновлення процесуального строку на оскарження судової ухвали від 3 липня 2003 року у звязку із невиконанням сторонами умов мирової угоди не вбачаю.

Відповідно до ч.3 ст. 297 ЦПК України якщо вказані заявником підстави для поновлення процесуального строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 294, 297 ч.3 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міського суду Запорізької області від 11 липня 2003 року, визнавши причини пропуску строку апеляційного оскарження судової ухвали неповажними.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя Кочеткова І.В.