Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( в повному обсязі)

Справа №300/683/16-ц

26.09.2016 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді: Конепуда В.І., при секретарі с/з ОСОБА_1, з участю позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_3, третя особа Воловецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме на 4/6 частину житлового будинку №6 по вул. Тичини в с. Н.Ворота Воловецького району,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 сільської ради, ОСОБА_3, третя особа Воловецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме на 4/6 частину житлового будинку №6 по вул. Тичини в с. Н.Ворота Воловецького району.

Свою заяву мотивувала тим, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебуваючи в шлюбі у 1974 році побудували житловий будинок №6 по вул. Тичини в с. Н.Ворота Воловецького району, який був їх спільною сумісною власністю. 24.08.1991 року батько сторін у справі помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадщину після смерті батька прийняли його дружина ОСОБА_5, його син ОСОБА_3 та дочка позивач ОСОБА_2, оскільки проживали разом з ним на час його смерті та фактично вступили у володіння спадковим майном.

21.01.2016 року померла ОСОБА_5, яка на випадок смерті залишила особисте розпорядження заповіт, який посвідчений 20.05.1993 року державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 313. Згідно даного заповіту ОСОБА_5 все своє майно заповіла своїй дочці позивачу ОСОБА_6, однак за життя ОСОБА_5 належним чином не оформила право власності на житловий будинок та не отримала належних правовстановлюючих документів, через цю обставину позивач не може оформити спадщину, тому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 4/6 частин житлового будинку №6 та належні до нього господарські споруди, що розташований по вул. Тичини в с. Н.Ворота Воловецького району Закарпатської області.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради - сільський голова ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, щодо їх задоволення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в суді щодо задоволення позову також не заперечив.

Представник третьої особи завідуюча Воловецької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 в судове засіданні не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, справу розглянути на розсуд суду.

Заслухавши та обміркувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебуваючи в шлюбі та під час спільного проживання у 1974 році побудували житловий будинок №6 по вул. Тичини в с. Н.Ворота Воловецького району, який був їх спільною сумісною власністю.

У відповідності до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з поважних причин не мав самостійного заробітку.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ФМ №478119 від 24.08.1991 року (а.с. 5) ОСОБА_3 помер 24.08.1991 і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку №6 по вул. Тичини в с. Н.Ворота Воловецького району.

Згідно положень статей 524, 527 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

У відповідності до положень статті 529 (перша черга спадкої спадкоємців за законом), статті 548 (прийняття спадщини), статті 549 (дії, що свідчать про прийняття спадщини) Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли його дружина ОСОБА_5, його син ОСОБА_3 та позивач дочка ОСОБА_2 по 1/3 частині кожен, шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майномо, оскільки проживали разом з ним на час його смерті, підтвердженням чого є довідка виконкому ОСОБА_4 сільської ради №1588 від 22.07.2016 року ( а.с. 28).

Спадкодавець ОСОБА_5 за свого життя та після смерті чоловіка володіла нерухомим майном, яким являлися: 4/6 частини житлового будинку, 3/4 частини з яких належали їй на підставі спільної сумісної власності, 1/4 частина - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка

21.01.2016 року мати позивача ОСОБА_5 померла ( свідоцтво про смерть серії І-ФМ №201694 ).

Окільки спадщина за померлою ОСОБА_5 відкрилася 21.01.2016 року, дані цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

20.05.1993 року ОСОБА_5 на випадок смерті залишила особисте розпорядження заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 313 (а.с. 19). Згідно даного заповіту ОСОБА_5 все своє майно заповіла своїй дочці та позивачу по справі ОСОБА_6

За життя спадкодавець ОСОБА_5 не оформила своїх спадкових прав, хоча мала право на 4/6 частину житлового будинку (3/6 - на правах спільної сумісної власності подружжя та 1/6 частина житлового будинку фактично успадкована після смерті чоловіка ОСОБА_3

На день звернення до суду заповіт, складений ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 є чинним, ніким не оскаржений та не скасований, підтвердженням чого являється заява завідуючої Воловецької державної нотаріальної контори ОСОБА_8

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 незалежно від змісту заповіту, посвідченого державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 313, має право на обов'язкову частку в спадковому майні, виходячи із змісту статті 1241 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісті заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

ОСОБА_3 30.06.2016 року звернувся до нотаріальної контори, із відповідною заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася за померлою ОСОБА_5, підтвердженням чого є заява завідуючої Воловецької державної нотаріальної контори ОСОБА_8

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов?язання встановлено законодавством у зв?язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Як вбачається із постанови державного натаріуса ОСОБА_8 від 27.07.2016 року (а.с. 25) позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно ( а.с.32).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1217, 1223, 1241, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 4/6 частини житлового будинку №6 та належні до нього господарські споруди, що розташований по вул. Тичини в с. Н.Ворота Воловецького району Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:

Суддя: Конепуд В.І.