Номер провадження: 22-ц/785/3801/16
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Малиновський районний відділ у м. Одесі Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, Територіальне управління Центру надання адміністративних послуг Малиновського району м. Одеси, ОСОБА_5, про зобов'язання не чинити перешкоди в оформленні реєстрації місця проживання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивач просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод в оформленні реєстрації місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1, та надати згоду на реєстрацію її місця проживання, як дружини ОСОБА_5, без згоди інших співвласників, а саме відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що вона та її чоловік ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 2001 року, однак зареєструватися за вказаною адресою їй перешкоджають відповідачі, оскільки вони є співвласниками вказаної квартири, і не надають згоди на її реєстрацію в зазначеній квартирі, у зв'язку з чим органом реєстрації їй в реєстрації відмовлено.

Представник відповідачів та відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на неправомірність заявлених позовних вимог.

Представник третьої особи: Територіального управління Центру надання адміністративних послуг Малиновського району м. Одеси проти позову заперечував.

Третя особа: ОСОБА_5 позов підтримав, та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник Малиновського районного відділу у м. Одесі Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області участі у розгляді справи не приймав.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання не чинити перешкоди в оформленні реєстрації місця проживання - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 09 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове - про задоволення позову ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечує представник відповідачів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду за одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності трьох осіб, зокрема ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що реєстрація інших осіб в квартирі, яка є об'єктом спільної сумісної власності здійснюється виключно за згодою усіх співвласників, та ніхто не може бути примушеним до дій, вчинення яких не є обов'язковим для нього, та з того, що спосіб захисту порушеного права позивачем обрано невірно.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Статтею 355 Цивільного кодексу України врегульовано, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Із матеріалів справи вбачається, що за свідоцтвом про право власності, виданим 26.10.1995р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності співвідповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третій особі ОСОБА_5. (а. с. 8-9) Позивач ОСОБА_2 знаходиться у шлюбі з ОСОБА_5 з 29 грудня 2009 року, і разом з донькою ОСОБА_6 проживають у спірній квартирі.(а.с.170,146,13) У 2015 році позивач і її чоловік звертались до Малиновського відділу у м. Одесі Державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та до Територіального управління Центру надання адміністративних послуг Малиновського району м. Одеси з приводу реєстрації позивача в спірній квартирі. В реєстрації їм було відмовлено з роз'ясненням необхідності надання згоди співвласників спірної квартири. (а.с.10-11)

За поясненням відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які є співвласниками спірної квартири, що має статус спільної сумісної власності (без визначення часток), вони в межах своїх дискреційних повноважень не бажають надавати згоду позивачу на здійснення реєстрації у спірній квартирі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки за правилами ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, і особа (особи) не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї, то неможливо у судовому порядку примусити відповідачів розпорядитися своїм майном, надавши згоду на реєстрацію позивача.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. (з наст. змінами) для реєстрації особа або її представник повинні подати органу реєстрації, у тому числі документи, що підтверджують право на проживання в житлі….

Відповідно до п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012р. з наст. змінами, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник повинні надати документи, що підтверджують: право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи) та у разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

Вбачається, що частки співвласників спірної квартири за позовом ОСОБА_5 у судовому порядку не визначались, і позивач позову про визнання за нею права користування належною її чоловіку часткою спірної житлової площі не подавала, а заявила виключно вимоги стосовно здійснення реєстрації в спірній квартирі. Тоді як із вищенаведених норм права вбачається, що реєстрація місця проживання особи є похідною від наявності у цієї особи права власності або права користування житлом, в якому має бути здійснена реєстрація.

Аналогічна правова позиція була висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.34 абзац 3) стосовно судової практики вирішення спорів про зняття особи з реєстраційного обліку.

Згідно з приписами ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, проте не будь-як, а визначеними законом способами.

З огляду на встановлене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права шляхом застосування примусу до співвласників про надання згоди на реєстрацію. Суд також не уповноважений законом підміняти співвласників і замість них надавати згоду на реєстрацію позивача у житлі, яке є спільною сумісною власністю чоловіка позивача та відповідачів. Позивач разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 не позбавлені можливості захищати порушене право позивача іншим, законним шляхом. Протилежні доводи позивача в апеляційній скарзі з цього приводу та посилання на судові рішення нижчих судових інстанцій є неспроможними, оскільки за ст. 360-7 ЦПК України обов'язковими для судів є тільки Висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст.355 ЦПК України.

Доводи позивача про те, що вона є членом сім'ї співвласника житла ОСОБА_5, що вона має право на користування спірною квартирою, а відтак і вправі вимагати здійснення реєстрації, що про це свідчить судова практика стосовно права члена сім'ї власника на користування його житлом, вищенаведених висновків суду не спростовують. Вбачається, що позивачем використовуються виключно окремі обґрунтування судових рішень Вищих судових інстанцій, які стосувались інших спорів, зокрема спорів про виселення, вселення, визнання такими, що втратили право користування житлом тощо.

За таких обставин, висновки суду 1-ої інстанції відповідають обставинам справи та зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права. А тому апеляційну скаргу слід відхилити, та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова