Справа №200/5741/16-й
Провадження №2/200/2571/16
У Х В А Л А

«02» вересня» 2016 року місто Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 Юрієвича, ОСОБА_3 Юрієвича до Судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Козлова Сергія Петровича, Судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Красвітної Тетяни Петрівни, Судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Балтунової Лариси Михайлівни, Держави України в особі Апеляційного суду Дніпропетровської області про визнання в сукупності та солідарності дії відповідачів протиправними та такими, що суперечать процесуальному праву, -

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2016 року позивач ОСОБА_3 Ю.1. звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідачів, у якій просив визнати в сукупності та солідарності дії усіх відповідачів та такими, що суперечать його процесуальному праву.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 р. відмовлено у відкритті провадження у справі, та повернуто позовну заяву зі всіма доданими до неї документами.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 р. ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд процесуального питання.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.09.2016 року, у справі з єдиним унікальним номером: №200/5741/16-ц, номер провадження 2ц/200/3929/16 визначено суддю Женеску Е.В. для продовження розгляду.

Згідно з ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач в рамках цивільного процесу це особа, яка за цивільною позовною заявою позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорення її прав та охоронюваних інтересів, а також у передбачених законом випадках, й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача, яка знайшла своє аргументування та враження у відповідній позовній заяві.

Як зазначає позивач у позовній заяві, при розгляді справи №88-ц/774/18/15 (доповідач суддя Козлов С.П.) щодо перегляду судового рішення від 23.02.2015 року за справою №22-ц/774/96/15 у звязку з нововиявленими обставинами навмисно порушили його права. Крім того позивач зазначає, що негативне та упереджене ставлення до нього впливає на систематичне порушення процесуального та конституційного права під час судового розгляду, що ускладнить вирішення подальшого руху по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ст. 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 чітко вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії суддів при здійсненні правосуддя.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

З огляду на викладене, вбачається, що оскарження дій (бездіяльності) та рішень судді в такий спосіб визначається як втручання у здійснення правосуддя та посягання на незалежність суддів.

З урахуванням вищезазначеного, між позивачем та суддями (відповідачами) правовідносини на які поширюється юрисдикція суддів не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 7 ст. 122 ЦПК України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч. 2 ст.122 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 Юрієвича, ОСОБА_3 Юрієвичау відкритті провадження у справі за його позовом до Судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Козлова Сергія Петровича, Судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Красвітної Тетяни Петрівни, Судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Балтунової Лариси Михайлівни, Держави України в особі Апеляційного суду Дніпропетровської області про визнання в сукупності та солідарності дії відповідачів протиправними та такими, що суперечать процесуальному праву, та повернути йому позовну заяву зі всіма доданими до неї документами.

Роз'яснити позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4