Справа №487/1912/16-ц 08.08.2016 08.08.2016 08.08.2016
Справа № 487/1912/16-ц Головуючий у 1 інстанції Карташева Т.А.
Провадження №22-ц/784/1877/16 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

08 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Серебрякової Т.В. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва про залишення позовної заяви без розгляду від 29 червня 2016 року, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, -

у с т а н о в и л а :

13 квітня 2016 року ОСОБА_2 пред'явив позов до Держави в особі Державної казначейської служби України (далі ДКСУ), який обґрунтовував наступним.

25 січня 2010 року Центральним районним відділом Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області було порушено кримінальну справу № 10010062 за фактом таємного викрадення його майна за ознаками злочину, передбаченого ч.3. ст.185 (Крадіжка) КК України.

Відповідно листа слідчого СО Центрального РВ ММУ УМВД України в Миколаївській області Тітової Н.А. від 10 жовтня 2010 року він був визнаний цивільним позивачем на суму 7 001 гривень.

30 липня 2012 року, на підставі п.3. ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року) досудове слідство в зазначеній кримінальній справі зупинено у зв'язку з не встановленням особи, яка вчинила злочин.

Посилаючись на викладені обставини та ст. 1177 ЦК України, якою передбачено обов'язок Держави відшкодувати майнову шкоду, завдану майну фізичної особи внаслідок злочину, у разі не встановлення особи, яка його вчинила, позивач просив стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України 7 001 гривень в рахунок такого відшкодування.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою того ж суду від 29 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача у судове засідання.

ОСОБА_2 подав на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування скарги посилався на порушення районним судом процесуально права, а саме порядку повідомлення сторін про розгляд справи передбаченого ЦПК України.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2016 року скасувати, а справу повернути для продовження розгляду до названого районного суду виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з того, що у нього для цього є законні підстави, оскільки позивач будучи належним чином повідомлений про розгляду справи у Заводському районному суді м. Миколаєва 08 та 29 червня 2016 року обидва рази в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив і не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Як на думку суду, названі обставини є достатніми для вчинення такої процесуальної дії, як залишення заяви без розгляду.

Проте з таким у повній мірі погодитися не можна.

Дійсно, чинним ЦПК України, зокрема ч. 3 ст. 169 та ч. п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, передбачена можливість залишення судом позовної заяви без розгляду, але лише за наявності певних умов.

Так, в силу ч. 3 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пункт 3 частини 1 статті 207 ЦПК України дублює умови та порядок залишення заяви без розгляду.

З тлумачення та аналізу названих норм можна зробити висновок про те, що суд може залишити заяву без розгляду тільки у разі, коли:

-позивача повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, при цьому, названа вимога стосується обох останніх судових засідань;

-він повторно (підряд) не з'явився в судове засідання;

-від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За змістом статей 74, 76 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками, які направляються юридичній особі за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв'язку з їх діяльністю, та вручаються відповідній службовій особі яка розписується про одержання повістки.

Особи, які беруть участь у справі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

У даній справі, суд не у повній мірі дотримався вимог зазначених норм, внаслідок чого оскаржену позивачем процесуальну дію не можна вважати такою, що вчинена законно.

Так, позивач стверджує, що справа призначалась до розгляду неодноразово, зокрема, 23 травня, 08 та 29 червня 2016 року.

23 травня 2016 року розгляд справи відкладено на 08 червня 2016 року о 08:30, проте повістку про розгляд справи позивач отримав лише 08 червня 2016 року о 09:54, тобто вже після часу на який призначений розгляд.

08 червня 2016 року суд першої інстанції відклав розгляд справи на 29 червня 2016 року у зв'язку із неявкою сторін.

На визначену дату ОСОБА_2 не з'явився, і суд, вважаючи, що у нього є законні підстави, оскільки це вже була друга підряд неявка, залишив заяву без розгляду.

Між тим, як вбачається з повідомлення про виклик на судове засідання (а.с. - 33, 58) та відстеження пересилань поштових відправлень (а.с. -59,60) повідомлення про виклик до суду на передостаннє судове засідання, що мало відбутися о 08:30 08.06.2016 року, було отримано позивачем в назначений день, але о 09:54, тобто уже після закінчення судового засідання.

Заперечити це наявними у справі матеріалами неможливо.

У зв'язку з цим, колегія вважає, що законних підстав для залишення заяви ОСОБА_2 без розгляду, у судовому засіданні, що відбулося 29 червня 2016 року, у районного суду не було, оскільки ним не було дотримано вимог закону про належне повідомлення позивача, про два підряд останні судові засідання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при постановлені ухвали про залишення позову без розгляду, судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення процесуального питання, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а матеріали цивільної справи направити до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303,307,311,313-315 ЦПК, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2016 року скасувати, а цивільну справу направити до того ж суду для продовження судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Серебрякова Т.В.

Самчишина Н.В.