Справа № 357/3132/15-ц Головуючий у І інстанції Протасова О. М.
Провадження № 22-ц/780/1372/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 18 07.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Губенко Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання укладеним договору довічного утримання та його розірвання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до суду з цим позовом та зазначила, що 05.10.2011 р. між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено правочин, який вона розцінювала як договір довічного утримання, однак, довірившись відповідачці, оформлено його було як договір купівлі-прордажу квартири АДРЕСА_1. Якийсь час після укладення договору відповідач приділяла їй увагу, придбавала харчі, поповнила рахунок на телефоні, однак невдовзі заявила, щоб вона до неї не приходила та звільнила квартиру. На момент укладення договору купівлі-продажу їй було 75 років, вона перебувала під диспансерним наглядом лікаря-психіатра з приводу розладу психіки, тому не могла правильно зрозуміти природу договору. Однак, купівлі-продажу квартири фактично не було, і грошей в розмірі 288000 грн., як це зазначено у договорі, вона не отримувала. Посилаючись на це, просила визнати договір купівлі-продажу від 05.10.2011 р. удаваним, визнати, що фактично між сторонами було укладено договір довічного утримання, та розірвати його. Оскільки на момент розгляду справи право власності було перереєстроване, і власником спірної квартири став син відповідача - ОСОБА_5, останній був залучений до участі у розгляді справи в якості третьої особи.

У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, представник відповідача - адвокат ОСОБА_6 позов не визнав та пояснив, що позивач вже намагалась оспорити в суді договір купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що в момент укладення договору не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними, однак у позові їй було відмовлено. Просив застосувати строк позовної давності.

Треті особи - ОСОБА_5 та приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Губенко Т.А. у судове засідання не прибули, причину неявки не повідомили, заяви про відкладення судового засідання не подали.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона частково обґрунтована та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.60, ч.3 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки встановленими обставинами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 05.10.2011 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа : приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Губенко Т.А. про визнання правочину недійсним та встановлення факту безоплатності договору, встановлено, що на момент укладення правочину позивач хоча і страждала на розлад особистості (психопатію) на фоні органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз), проте ступень цих розладів був такий, що не позбавляв її критичних здібностей та можливостей здійснювати соціальну адаптацію і не мав суттєвого впливу на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Цим же рішенням суду, яке набуло чинності, встановлено, що твердження позивачки щодо неотримання коштів за відчужену квартиру не знайшли свого підтвердження.

Натомість, колегія суддів звертає свою увагу на те, що на момент розгляду даного позову, предмет спору є іншим, а саме:- про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання укладеним договору довічного утримання та його розірвання, - а тому застосування вимог ст. 61 ЦПК України, місцевим судом, є передчасним.

Так, згідно з Пленумом Верховного Суду України п.19 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз'яснив, що правочин, вчинений під пливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, суд першої інстанції повинен був пересвідчитись щодо виконання умов спірного договору обома сторонами.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що сторони не виконали умови договору саме купівлі-продажу, позивачка залишилась проживати у спірній квартирі та сплачує протягом тривалого періоду часу всі комунальні платежі,

Відповідачка, зі своєї сторони в спірну квартиру на момент розгляду справи не вселилась, її речей в квартирі немає, за комунальні послуги не сплачує, крім зазначеного, спірний договір не зареєстрований у встановлений законодавством, спосіб.

Крім зазначеного, колегія суддів бере до уваги, що пунктом 3.1 Договору передбачено, що протягом 14 днів Позивач повинна звільнити квартиру, але на сьогоднішній день вона продовжує там проживати і ніяких претензій щодо проживання в квартирі від Відповідача не надходили. Позивач, як і раніше проживає в своїй квартирі, оплачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг, що містяться в матеріалах справи.

Після укладення договору купівлі-продажу позивач квартиру не звільнила, у зв'язку із відсутністю іншого житла продовжували проживати в спірній квартирі, самостійно оплачувала витрати на її утримання.

Таким чином, договір купівлі-продажу сторони виконали лише у частині переходу права власності на квартиру.

За договором довічного утримання, також передбачено перехід права власності після підписання договору. Це договір, за яким одна сторона передає другій у власність жилий будинок, квартиру, інше майно, яке має значну цінність, замін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувана утриманням та доглядом довічно.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і оплатити за нього певну грошову суму

На підставі наведених фактів та доказів, колегія суддів прийшла до висновку, що договір купівлі-продажу є удаваним та позивачка мала на меті укладання договору довічного утримання, про що свідчать встановлені по справі докази та обставини справи.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, посилання позивача на те, що відповідач деякий час після укладення правочину надавала їй продукти харчування, а вона продовжувала проживати у спірній квартирі, та показання свідків щодо цих обставин, також самі по собі, свідчать про укладення договору довічного утримання.

Як пояснила позивач, примірник договору купівлі-продажу квартири знаходився у неї.

Важливою особливістю договору довічного утримання є те, що право розпорядження таким майном у набувача виникає лише після смерті відчужувача.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідач 06.04.2015 року здійснив відчуження зазначеної квартири на користь свого повнолітнього сина шляхом укладення договору дарування.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За змістом п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про наявність доказів того, що обидві сторони оформили один правочин, але між ними насправді встановились інші правовідносини, а тому на підставі наведених норм та встановлених обставин, колегія суддів частково задовольняє позов та визнає спірний договір купівлі-продажу удаваним.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212, 213, 215,294-296,303,304,307,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Губенко Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання укладеним договору довічного утримання та його розірвання задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу квартири від 05.10.2011 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 удаваним.

В іншій частині позову залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: