У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 червня

2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-банк»,

(далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 500963103, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 23 719 грн. Відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язався погашати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші платежі у сумі та у строки, визначені договором та Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, натомість відповідач у порушення умов договору, свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 30 414 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

01 червня 2016 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500963103 від 27 жовтня 2014 року в розмірі

30 414 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції та з приводу доводів апеляційної скарги щодо неможливості розгляду даної справи в суді загальної юрисдикції дійшов висновку, що на момент укладення договору, третейське застереження в кредитному договорі укладено сторонами в порушення норм матеріального права, оскільки воно суперечить п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності пункту договору про стягнення комісії за обслуговування суд апеляційної інстанції вважав помилковими з огляду на те, що кредитний договір між сторонами був укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, підпис у договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, де у додатку №1 до договору в п. 5.4 передбачено сплату коштів за послуги банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. Закону України

«Про третейські суди» (ч. 1 ст. 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1

ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року (справа № 6-187цс15).

Враховуючи викладене висновок суду апеляційної інстанції про те, що третейське застереження в кредитному договорі укладено сторонами в порушення норм матеріального права, оскільки воно суперечить п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а тому даний спір не може розглядатися в третейському суді є законним та обґрунтованим.

Касаційна скарга зазначених висновків не спростовує.

Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги щодо незаконності пункту кредитного договору щодо сплати банку комісії за обслуговування оскільки зводяться виключно до переоцінки доказів та непогодження із висновком суду апеляційної інстанції.

За таких обставин суди попередніх інстанцій вірно визначилися з характером спірних правовідносин, правильно застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, та вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Заявлене представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 клопотання про зупинення виконання заочного рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 28 жовтня 2015 року, ухвали апеляційного суду м. Києва від

01 червня 2016 року підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 червня

2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про зупинення виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, ухвали апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович