У Х В А Л А

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Смарагд» до публічного акціонерного товариства «Полтавакондитер», треті особи: комунальне підприємство «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради, управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, про зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 та товариство з обмеженою відповідальністю «Смарагд» (далі - ТОВ «Смарагд») звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вони є власниками приміщень, розташованих на другому поверсі будинку АДРЕСА_1. На першому поверсі цього будинку розташоване кафе «Домінік» та кондитерський магазин, що належать публічному акціонерному товариству «Полтавакондитер» (далі - ПАТ «Полтавакондитер»). Відповідач розмістив на фасаді цього будинку на рівні другого поверху спеціальні конструкції (вивіски) із зображенням знаків для товарів і послуг, які є зовнішньою рекламою та частково перекривають вікна на другому поверсі.

Посилаючись на те, що зазначені вище конструкції розміщені з порушенням чинного законодавства та без згоди власників приміщень другого поверху, позивачі просили зобов'язати відповідача демонтувати спеціальну конструкцію - декоративний фриз із логотипом «Домінік Лого», розташований на другому поверсі вказаного вище будинку та привести місце розташування цієї конструкції до попереднього стану.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави віл 25 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ТОВ «Смарагд» відмовлено. Провадження у частині позовних вимог ТОВ «Смарагд» закрито.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення по суті позовних вимог. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Судові рішення в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог ТОВ «Смарагд» не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка є власником лише внутрішньої площі будівлі, зокрема квартир № 10 та № 11, а право власності на фасад будинку їй не належить. Крім того, суд послався на те, що права позивача відповідачем не порушені, а узгодження розміщення елементу реклами, вивіски з іншими співвласниками будинку законом не передбачено.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи в задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що вивіска, розміщена ПАТ «Полтавакондитер» на фасаді будинку, не є рекламою у розумінні Закону України «Про рекламу».

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартир № 10 та № 11 у будинку АДРЕСА_1, розміщених на другому поверсі цього будинку.

На першому поверсі вказаного будинку розташоване кафе «Домінік» та кондитерський магазин, що належать ПАТ «Полтавакондитер», яке розмістило на фасаді будинку між першим та другим поверхами спеціальні конструкції, зокрема вивіску, на якій зображений фірмовий логотип «Домінік Лого».

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що зазначені вивіски є зовнішньою рекламою та частково перекривають вікна на другому поверсі, при цьому їх розміщення не було погоджено із нею як з власником суміжних приміщень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Аналогічна норма міститься у п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», п. 4 Типових правил встановлено, що зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Суд апеляційної інстанції не врахував наведеного та положень ч. 2 ст. 382 ЦК України, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до яких ОСОБА_3 як власник квартир у будинку є співвласником елементів зовнішнього благоустрою, несучих, огороджувальних та несуче-огороджувальних конструкцій будинку, а, відтак, розміщення вивісок на фасаді будинку, а тим більше на рівні її квартир, можливе лише за її згодою.

При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що у квартирах позивачки не реалізується товар відповідача, вони не є місцем торгівлі або елементами торгового обладнання відповідача.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної правової оцінки твердженням позивача про те, що до складу конструкції спірної вивіски, згоди на встановлення якої вона не давала, входить світлова вивіска у вигляді маски, підсвітка якої забезпечується світодіодами, встановленими на рівні другого поверху та вікна позивачки, які світяться у темний період доби та порушують права позивача.

Також, суд апеляційної інстанції, не навівши відповідних мотивів, відхилив посилання позивача на лист комунального підприємства «Полтава-Сервіс», в якому викладена вимога до ПАТ «Полтавакондитер» про усунення порушень, допущених при розмірщенні декоративного фриза з логотипом «Домінік Лого», зокрема опустити спеціальну конструкцію нижче перекриття першого поверху, а також висловлено попередження, що в разі невиконання вимоги в установлений термін спеціальна конструкція буде вважатися самовільною та підлягатиме демонтажу у примусовому порядку.

Пунктом 49 Типових правил встановлено, що демонтаж вивісок чи табличок, розміщених з порушенням вимог цих Правил, здійснюється у разі, зокрема, невідповідності розміщення вивіски чи таблички вимогам щодо її розміщення, наданим у визначенні, та архітектурним вимогам, державним нормам, стандартам і правилам, санітарним нормам.

Розміщені вивіски чи таблички підлягають демонтажу за рахунок коштів юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців, якими вони були встановлені.

Отже, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи в частині позову ОСОБА_3, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції та обгрунтував своє рішення на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині позову ОСОБА_3, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська