Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.,

суддів Ігнатюка Б.Ю., Мацунича М.В.,

при секретарі Рогач О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» про визнання зобовязання за кредитним договором № 284/1/07 від 16.10.2007 року таким, що припинилося виконанням, визнання припиненим права застави за договором застави, зняття заборони відчуження на рухоме майно, стягнення помилково сплачених коштів в сумі 416 доларів США,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» про визнання зобовязання за кредитним договором № 284/1/07 від 16.10.2007 року таким, що припинилося виконанням, визнання припиненим права застави за договором застави, зняття заборони відчуження на рухоме майно. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 16.10.2007 року між ним та ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», правонаступником якого є відповідач був укладений кредитний договір № 284/1/07 , за умовами якого він отримав кредит для придбання автомобіля у розмірі 18 463 долари США , із розрахунку 10 % річних. За умовами кредитного договору погашення кредиту відбувається згідно графіку погашення заборгованості по кредиту і відсоткам. 27.11.2008 року ним було отримано лист від відповідача з ініціюванням збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 10% до 17,5% річних і починаючи з 02.12.2008 року банк в односторонньому порядку, без його згоди, підняв плату за користування кредитом до 17,5% річних. Зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.06.2010 року ухваленому у справі за його позовом, визнано дії ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» по ініціюванню підвищення відсоткової ставки неправомірними, зобовязано ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» здійснювати нарахування відсотків за даним кредитним договором за затвердженою ставкою в розмірі 10% річних. Однак, як йому стало відомо, банк продовжував зараховувати сплачені ним кошти за ставкою 17,5% річних. Вважає, що виконав свої зобовязання за кредитним договором по поверненню суми кредиту, відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 10% річних, щомісячної плати за обслуговування кредиту (комісій), що підтверджується розрахунком платежів та квитанціями про сплату кредитних платежів. Зазначає, що банк неправомірно зарахував сплачені ним кошти як сплату відсотків по ставці 17,5% річних, а кошти в сумі 2 228,41 доларів США становлять переплату по відсотках. З посиланням на викладене вважає, що зобовязання за кредитним договором ; ним достроково виконані. Крім того, зазначає, що на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 284/1/07, 16.10.2007 року між ним та ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», правонаступником якого є відповідач укладено договір застави транспортного засобу. Оскільки, на думку позивача, забезпечене заставою зобвязання за кредитним договором ним виконано, вважає, що наявні правові підстави для припинення застави, зняття заборони відчуження на рухоме майно та вилучення запису з державного реєстру обтяжень рухомого майна, внесеного у звязку з укладенням договору застави від 16.10.2007 року на транспортний засіб. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги шляхом подання до суду заяви про збільшення позовних вимог датованої 15.12.2014 року. Позивач зазначає, що датою повного виконання ним зобовязань за кредитним договором є 10.08.2013 року. Проте, після цього ним здійснені платежі на загальну суму 416 доларів США. З посиланням на викладене, просив суд: визнати зобовязання за кредитним договором № 284/1/07 від 16.10.2007 року таким, що припинилося виконанням; визнати припиненим права застави; за договором застави від 16.10.2007 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_1 на легковий автомобіль; зняти заборону відчуження на рухоме майно та припинити реєстрацію обтяження рухомого майна на легковий автомобіль; вилучити запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, внесеного в звязку з укладенням договору застави від 16.10.2007 року на легковий автомобіль; стягнути з ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» на його користь помилково сплачені ним кошти в сумі 416 доларів США. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права. Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його не обґрунтованості та не доведеності. Однак з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів виходячи з наступного. Згідно приписів ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК, ст. 1054 ЦК). Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Пунктом 7 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Судом першої інстанції встановлено, що 16.10.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», правонаступником якого є відповідач та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №284/1/07 , за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 18 463 долари США , з відсотковою ставкою 10 % річних за користування кредитом, та щомісячною платою за обслуговування кредиту в розмірі 121,21 гривень, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 15.10.2014 року. ( а.с. 4-8). Згідно листа № 64-636 від 18.11.2008 року , ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» повідомив позичальника ОСОБА_1 про ініціювання підвищення відсоткової ставки за користування кредитом з 10% до 17,5% річних починаючи з 02.12.2008 року. Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.06.2010 року визнано дії ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» по ініціюванню підвищення ОСОБА_1 відсоткової ставки за користування кредитними коштами по кредитному договору №284/1/07 від 16.10.2007 року неправомірними, зобовязано ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» здійснювати нарахування відсотків за даним кредитним договором за затвердженою ставкою в розмірі 10% річних. Зазначене рішення набрало законної сили і ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року по справі №2п-164/10 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» на дане рішення. Однак, незважаючи на вищенаведені обставини, ОСОБА_2 продовжував неправомірно зараховувати сплачувані апелянтом кошти за відсотковою ставкою 17,5% річних. Станом на серпень 2013 року апелянтом сплачено 16 234,89 дол. США тіла кредиту, залишок тіла кредиту становить 2 228,21 дол. США (18 463 сума кредиту 16 234, 89 = 2 228,11). Сплачені апелянтом кошти в сумі 7023,32 дол. США ОСОБА_2 неправомірно зарахував як сплату відсотків по завищеній відсотковій ставці (17,5% річних). Кошти в сумі 5 174,11 дол. США Банком зараховано по завищеній відсотковій ставці, після підняття банком в односторонньому порядку відсоткової ставки з 10 до 17,5% з грудня 2008 року, передплата по відсоткам становить 2 228,41 дол. США. Таким чином, 2 228,41 дол. США (передплата по відсотках) 2 228,11 дол. США (залишок основної суми) дорівнює 0,30 центів, тобто зобовязання за кредитним договором апелянтом достроково виконані ще станом на серпень 2013 р., після чого, апелянтом ще здійснено платежів на 416 дол. США. Відповідно до ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобовязання забезпеченого заставою. Згідно ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобовязання; в разі загибелі заставного майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставне майно; в разі примусового продажу заставного майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобовязань, установлених законом. Застава має похідний характер від основного зобовязання, що забезпечується нею, вона втрачає чинність з припиненням основного зобовязання, незалежно від підстав такого припинення. Проте, саме з припиненням основного зобовязання шляхом його виконання закон (ст. 593 ЦК України, ст. 28 Закону України від 02.10.1992 № 2654-ХІІ «Про заставу») повязує виникнення у заставодержателя обовязку внесення відповідних даних припинення права застави до державного реєстру. Зняття заборони щодо відчуження транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна здійснюється відповідно до Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 5 липня 2004 року № 830. Таким чином, у звязку з виконанням позивачем зобовязань за кредитним договором та припиненням правовідносин за договором застави, підлягає задоволенню і вимога позивача про зняття заборони із заставного майна. Апелянт виконав свої зобовязання за кредитним договором по поверненню суми кредиту, відсотків за користування кредитними коштами ( з розрахунку 10% річних як це передбачено кредитним договором та рішення суду), щомісячної плати за обслуговування кредиту (комісій), що підтверджується розрахунком платежів по кредитному договору, квитанціями про сплату кредитних платежів. Суд першої інстанції вищезазначених фактичних обставин справи та вимог закону не врахував, в рішенні не встановив фактів та не зазначив конкретних підстав для задоволення позовних вимог. З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуваннями норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Керуючись ст.ст. 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 березня 2015 року скасувати. 3. Позовні вимоги задовольнити. 4. Визнати зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором №284/1/07 від 16.10.2007 року таким, що припинилося виконанням. 5. Визнати припиненим право застави за договором застави від 16.10.2007 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_1 на легковий автомобіль KIA CEED 1.6 5MT2 EX 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. 6. Зняти заборону відчуження на нерухоме майно та припинити реєстрацію обтяження рухомого майна на легковий автомобіль KIA CEED 1.6 5MT2 EX 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1. 7. Вилучити запис з державного реєстру обтяжень рухомого майна, внесеного у звязку з укладенням договору застави від 16.10.2007 року на легковий автомобіль KIA CEED 1.6 5MT2 EX 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, реєстраційний запис Державного реєстру обтяжень рухомого майна 5847975 контрольна сума 6Б62Б35Д8Д (зі змінами 883ЕБ85БВ1 від 10.10.2012 року). 8. Стягнути з ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 помилково сплачені кошти в сумі 416 доларів США. 9. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: