провадження № 2/760/25/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

20.11.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 7 385 дол. США, проценти за користування грошовими коштами - 1702,78 дол. США та 3% річних - 5 557,46 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 12.08.2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 11 008 дол. США, зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 24 % річних, що становить 218 дол. США.

Зазначений договір позики оформлений розпискою від 12.08.2011.

Позивач зазначила, що відповідач частково повернула борг, залишок суми боргу, отриманого за розпискою від 12.08.2011, складає 5 285 дол. США. Розмір процентів за користування позикою за період з 01.12.2014 по 04.04.2016 (490 днів) складає 1702,78 дол. США.

У зв'язку з простроченням виконання зобов'язання позивач на підставі статті 625 ЦК просила стягнути з відповідача 3 % річних, розмір яких за період з 01.12.2014 по 04.04.2016 склав 5557,46 грн.

Крім цього, зазначила, що 30.12.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 2 100 дол. США, які відповідач зобов'язалася повернути у строк до 10.03.2016.

Однак, грошові кошти на підставі вищезазначеної розписки відповідач відмовляється повертати, посилаючись на тяжке майнове становище.

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Крім цього, просили покласти на відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1 789,66 грн. та 474,06 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 9 500 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні визнала позов в частині заборгованості за борговою розпискою від 12.08.2011 у розмірі 5 285 дол. США та процентів у розмірі 1702,78 дол. США, а також заборгованість за розпискою від 30.12.2015 у розмірі 2100 дол. США. Однак, заперечувала проти стягнення 3% річних у розмірі 5 557,46 грн., посилаючись на те, що стаття 625 ЦК не може застосовуватись, оскільки умовами договору позики уже передбачена сплата процентів за користування. Також представник відповідача була проти покладення на відповідача витрат на правову допомогу.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

Відповідно до розписки від 12.08.2011 ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 008 дол. США, зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 24 % річних, що становить 218 дол. США та зобов'язалась повернути позику з моменту пред'явлення вимоги (а.с. 4).

Згідно з розпискою від 30.12.2015 ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 100 дол. США та зобов'язалась повернути позику у строк до 10.03.2016 (а.с. 74).

10.11.2015 ОСОБА_4 змінила своє прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 24).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з статтею 1046 ЦК «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками».

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей».

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частина перша статті 1049 ЦК визначає, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зазначений правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 у цивільній справі № 6-1967цс15 та відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК враховується судом при вирішенні цієї справи.

Суд встановив, що розписка від 12.08.2011, надана ОСОБА_4, містить вказівку на отримання грошової суми у розмірі 11 008 дол. США у борг, дату отримання позики - 12.08.2011 та зобов'язання її повернути за вимогою позивача.

Крім цього, розписка від 30.12.2015, надана ОСОБА_4, також відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки містить вказівку на отримання грошової суми у розмірі 2 100 дол. США у борг, дату отримання позики - 30.12.2015 та зобов'язання її повернути у строк до 10.03.2016.

Отже, зазначені розписки є належним доказом, що підтверджує боргове зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК «позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором».

Частина перша статті 1048 ЦК передбачає, що «позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України»

Згідно з частиною першою статті 61 ЦПК «Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню».

У судовому засіданні представник відповідача визнала борг у розмірі 2100 дол. США за розпискою від 30.12.2015.

Сторони визнали факт передачі та отримання грошових коштів у розмірі 11 008 дол. США у борг за розпискою від 12.08.2011, факт часткового цього погашення боргу і процентів за користування ним. Представники сторін зазначили, що розмір заборгованості за розпискою від 12.08.2011 становить 5 285 дол. США. Розмір процентів за користування позикою за період з 01.12.2014 по 04.04.2016 (490 днів) складає 1 702,78 дол. США з розрахунку:

5 285 дол. США х 24 % х 490 днів / 365 днів = 1 702,78 дол. США.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до інформації, яка міститься на сайті Національного банку України, станом на 19.05.2016 (день розгляду справи) розмір офіційного курсу 100 доларів США становить 2525,7239 грн.

Таким чином, розмір боргу відповідача становить:

2 100 дол. США + 5285 дол. США = 7 385 дол. США х 25,257239 грн. =

= 186 524,71 грн.

Проценти за користування позикою складають:

1 702,78 дол. США х 25,257239 грн. = 43 007, 52 грн.

Відповідно до статті 629 ЦК «договір є обов'язковим для виконання сторонами».

Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».

Наслідки порушення договору позичальником передбачені статтею 1050 ЦК, відповідно до якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

При вирішенні цього спору щодо одночасного застосування статей 1048 ЦК та 625 ЦК, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 01.04.2015 у справі № 6-37цс15.

Так, у цій постанові зазначено, що «за положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України».

Оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за борговою розпискою від 12.08.2011, то вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, враховуючи гривневий еквівалент розміру заборгованості на день ухвалення рішення.

Таким чином, 3 % річних за період з 01.12.2014 по 04.04.2016 складає:

5 285 дол. США х 25,257239 грн. = 133 484,51 грн.

133 484,51 грн. х 3 % х 490 днів / 365 днів = 5 375,95 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить:

186 524,71 грн.+ 43 007,52 грн.+ 5 375,95 грн. = 234 908,18 грн.

З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Стаття 79 ЦПК визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК «стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено».

Суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2 349,08 грн., виходячи з розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК «Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги».

Суд встановив, що представник позивача - ОСОБА_2 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2593, виданим Донецькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 27.06.2007 (а.с. 83), зареєстрована в Єдиному реєстрі адвокатів України, з 01.10.2014 працює у ТОВ «Соціально-правовий центр» (а.с. 84), представляє інтереси позивача на підставі договору про надання юридичних послуг від 18.11.2015 (а.с. 80).

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачає, що «Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні».

Враховуючи принцип дії закону в часі суд застосовує розмір мінімальної заробітної плати, що діяв на момент укладення договору про надання юридичних послуг від 18.11.2015.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата складає 1218 грн.

Отже, розмір витрат на правову допомогу за одну годину участі адвоката не може перевищувати 487,20 грн. (1218 грн. х 40 % = 487,20 грн.).

Відповідно до звіту про надання правової допомоги від 05.04.2016 позивачу була надана правова допомога:

1.Попереднє опрацювання матеріалів та опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини - 2 год.;

2.Формування правової позиції. Консультація клієнта по справі - 1 год.;

3.Підготовка процесуальних документів по справі (досудова вимога, позовна заява, розрахунок суми боргу, клопотання про накладення арешту, заява про збільшення позовних вимог) - 10 год.;

4.Виїзди, пов'язані з подачею документів до суду (позовна заява, клопотання про накладення арешту) - 2 год.;

5.Судове представництво (4 судових засідання) - 4 год.

Разом затрачено 19 год.

ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «Соціально-правовий центр» 4 500 грн. згідно з квитанцією № 0..1 від 15.01.2016 та 5 000 грн. згідно з квитанцією № 0..1 від 05.04.2016 (а.с. 81). Загальна вартість наданих правових послуг становить 9 500 грн.

З журналів судових засідань випливає, що судове засідання 06.01.2016 тривало 17 хв. (а.с. 35), судове засідання 05.04.2016 тривало 20 хв. (а.с. 75), судове засідання 19.05.2016 тривало 20 хв. (до видалення суду до нарадчої кімнати). Загальний час витрачений адвокатом на представлення інтересів позивача у суді складає 57 хв. Отже, час затрачений на надання правової допомоги склав 15 год. 57 хв.

Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу складає:

487,20 грн. х 15 год. = 7 308 грн.

487,20 грн. х 57 хв. /60 хв. = 462,84 грн.

7 308 грн. + 462,84 грн. = 7 770,84 грн.

Керуючись статтями 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце реєстрації: 03110, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: 03601, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) борг у розмірі 186 524,71 грн., проценти за користування позикою у розмірі 43 007,52 грн., 3 % річних у розмірі 5 375,95 грн., що загалом становить 234 908,18 грн. (двісті тридцять чотири тисячі дев'ятсот вісім гривень 18 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце реєстрації: 03110, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: 03601, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 2 349,08 грн. судового збору та 7 770,84 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко