Справа № 133/3037/14-ц Провадження № 22-ц/772/2499/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 8 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

встановила :

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.07.2007 року придбав у ОСОБА_4 за 10000 доларів США автомобіль марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску.

Довіреністю від 05.07.2007 р., посвідченою приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4 для виконання договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважив його та відповідачку ОСОБА_2 розпоряджатись від його імені належним йому транспортним засобом з усіма правами, які б належали власнику майна.

В результаті чого позивач зареєстрував зазначений автомобіль КАМАЗ на тимчасовому обліку у ВРЕР м. Козятин на своє імя.

Відповідачка ОСОБА_2 без його дозволу заволоділа автомобілем та розпорядилась ним на власний розсуд, без його на те відома.

На його звернення відповідачка ніяким чином не реагує, автомобіль та кошти повертати не бажає.

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача щодо заволодіння автомобілем йому завдана матеріальна шкоду, яка підлягає стягненню в судовому порядку, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь у відшкодування вартості автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску, в розмірі 82970 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування вартості автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску, реєстраційний номер 04387ХМ, жовтого кольору, кузов 9 в розмірі 41485 (сорок одну тисячу чотириста вісімдесят пять) грн. 00 коп. та 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору, а всього: 42036 (сорок дві тисячі тридцять шість) грн. 20 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких обставин.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, міськрайонний суд виходив з того, що автомобіль було придбано сторонами за спільні сумісні кошти та беручи до уваги залишкову вартість автомобіля (82970 грн.), визначену висновком експерта, суд прийшов до висновку, що частки сторін по придбанню автомобіля КАМАЗ - є рівними (по 41485 грн.), а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Проте з такими висновками погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. У звязку з цим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 214 ЦПК України). При цьому факти підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову.

Позивач повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу.

ОСОБА_3 предявив позов про стягнення матеріальної шкоди на підставі ч. 3 ст. 386 ЦК України. Саме це є предметом вимоги, а підстави позову лежать в основі гіпотези норми права зазначеного матеріального закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Пунктом 8 Правил державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

За таких обставин, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 року у справі №6-688цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

З огляду на викладене, недостатні правові підстави стверджувати про набуття позивачем права власності на спірний транспортний засіб у встановленому законом порядку, а відтак порушення його законних прав та інтересів, відсутні.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд на підставі ч. 2 ст. 314 ЦПК України ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_6

Судді: (підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_8

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.