Провадження № 22-ц/780/2350/16 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 38 13.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

за участю секретаря - Петленко І.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вишеньківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3, якому належав житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1. За час свого життя, а саме 21 серпня 2006 року, спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно він заповів позивачу. ОСОБА_2 вчасно подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не оформив правоустановлюючі документи на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори Черненко Н.Б. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після померлого ОСОБА_3.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку «А-І», погребу з шийкою «В», прибудов «а1» та «а3», відкритої веранди «а4», сараю «Б», навісу «Д», убиральні «Ж», хвіртки «N4», воріт «N5», огорож «N6» та «N7», ганків «а2» та «а5», ями вигрібної «Л» та колонки питної «М» по АДРЕСА_1. У задоволенні позову в іншій частині ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3 Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 5 березня 2012 року. За час свого життя він звів житловий будинок «А-І», погреб з шийкою «В», прибудови «а1» та «а3», відкриту веранду «а4», сарай «Б», навіс «Д», убиральню «Ж», хвіртку «N4», ворота «N5», огорожу «N6» та «N7», ганки «а2» та «а5», яму вигрібну «Л» та колонку питну «М» по АДРЕСА_1. Ця обставина підтверджується копією погосподарської книги (а.с.11-12) та копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.13-16).

21 серпня 2006 року спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив з положень ст.ст. 331, 392, 1268, 1269, 1270 ЦК України та прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадковий житловий будинок.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам закону та обставинам справи.

При ухваленні даного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст..ст.331 та 392 ЦК України, який набрав чинності 1 січня 2004 року.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок був побудований спадкодавцем у 1972 році на земельній ділянці, наданій спадкодавцю на законних підставах для будівництва житлового будинку. В подальшому ця земельна ділянка була приватизована ОСОБА_3, про що свідчить державний акт на його ім.»я від 29 березня 2008 року (а.с.17).

Згідно даних погосподарського обліку ОСОБА_3 був записаний власником даного домогосподарства (а.с. 11-12).

При вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно суду належало керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, тобто на 1972 рік.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Оскільки по справі безспірно встановлено, що спадковий будинок був побудований самим спадкодавцем на земельній ділянці, наданій йому на законних підставах, належність цього будинку спадкодавцю підтверджується записами у погосподарських книгах, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивачки.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не визначився із характером правовідносин сторін та правовою нормою, яка підлягає до застосування при їх вирішенні, тобто ухвалив рішення з порушенням норм ст. ст. 212-214 ЦПК України, а тому дане рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Вишеньківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_1) право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: