Справа № 462/8390/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Кирилюка А.І.

при секретарі Фрейдун А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернулася в суд із позовом до Львівської міської ради, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з прибудовами, позначений на плані літерами «А», «а-1», «а-2», а також сарай позначений на плані літерами «Б» та «В» в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 1957 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 Вказаний будинок з 1946 року належав бабці позивача ОСОБА_2, переселеній з Польщі, яка померла у 1962 році. Разом з ОСОБА_2 була переселена також її батьки ОСОБА_3, який помер у 1984 році та ОСОБА_4, яка померла в 1994 році. Після смерті матері відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 Вона постійно проживає у цьому будинку, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. За життя батьки не оформили право власності на вказаний житловий будинок, що позбавляє її можливості оформити спадкові права в зв'язку з чим вона звернулась до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, покликаючись на мотиви позову, додатково пояснила, що бабцю позивача разом з її батьками було переселено з Польщі в 1946 році з цього часу вони проживали в будинку АДРЕСА_1 Батьки за життя не оформили правовстановлюючі документи на вказаний будинок, а тому вона хоч і вважається такою, що прийняла спадщину не може оформити свої спадкові права. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні не зазначив своєї правової позиції с приводу позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02.04.2008 року (а.с.7). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 02.04.2008 року (а.с.7).

Згідно даних свідоцтва про народження позивача (а.с.6), її батьком значиться ОСОБА_3, матір'ю - ОСОБА_4 З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_5 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5

З огляду на те, що в даному випадку цивільні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України від 16.01.2003 року, то до врегулювання таких застосовується ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 року в день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на вищезазначений об'єкти нерухомості.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст.549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.555 ЦК УРСР при відмові спадкоємців від спадщини, або позбавлення їх права на спадкування спадкове майно переходить до держави.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована та постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку №624 від 17.08.2015 року, виданої ЛКП «Левандівка», копією будинкової книги (а.с. 5, 8-14).

З технічного паспорту індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 вбачається, що будинок складається з двох квартир загальною площею 99,1 кв.м., житловою площею 56,0 кв.м. (а.с.16-17).

Висновком експертизи ДП «Західний експертно-технічний центр» № 36016.46.10.04.41.20/380 від 09.02.16 року на підставі технічного обстеження конструкції житлового будинку в АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок знаходиться в 2-му задовільному стані (а.с.38-45).

В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить Львівській міській раді. Також встановлено, що в позивача відсутні будь-які документи на те, що позивачем не було здійснено самочинного будівництва будинковолодіння, не подано суду розпорядження на підставі якого їй виділено у користування вказаний будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР 1963 р., громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його.

Згідно листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч.8 п.3.2 даного листа задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), суди тим самим суттєво порушували норми матеріального права, фактично визнавали право власності за позивачами без будь-якої правової підстави.

Позивачем не надано суду належних доказів про те, що нерухоме майно, на котре просить визнати право власності позивач, саме в такому вигляді належало на праві власності її бабусі ОСОБА_6, після неї саме в такому вигляді прийняв у спадщину в 1962 році та отримав праві власності її батько ОСОБА_7, після нього саме в такому вигляді прийняла у спадщину в 1984 році та отримала на праві власності її мати ОСОБА_8, а позивач, після неї саме в такому вигляді в 1994 році прийняла як спадщину та отримала право власності на вказаний будинок. Не надані суду докази про те, що особи, котрі володіли та проживали у вказаній будівлі з 1946 року до теперішнього часу не здійснювали самочинного будівництва, або здійснювали його узаконення в порядку, передбаченому законодавством, що діяло на той час. Надана позивачем будинкова книга (а.с. 8-14), хоча і підтверджує право спадкування зазначених осіб на підставі ст. 549 ЦК УРСР, але не спростовує сумнівів суду про достатність вказаного доказу до пред'явлених позовних вимог. Бо вказана домова книга не містить адреси зазначеної нерухомості, площа зазначена в ній не відповідає площі нерухомості, на яку позивач просить визнати право власності. Про теж саме зазначає сам позивач в уточненій позовній заяві: а саме про те що до 1984 року будинок добудовувався, а в 1994 році частина його згоріла і він відновлювався. Про підставність таких сумнівів свідчить і наданий технічний паспорт (а.с.15-17), де датами будівництва будинку та прибудов зазначені 1964 та 1986 р.р., а відповідно до домової книги будівля була набута 1946 році (а.с. 9)

Суд не може оцінити, а представник позивача не зміг пояснити наданий ним висновок експерта (а.с.38-45), відносно якого будинок в АДРЕСА_1 знаходиться в 2-му задовільному стані.

Процедура узаконення самочинного будівництва до 05.08.1992 року відбувалась в адміністративному порядку, шляхом винесення відповідного рішення органом місцевого самоврядування, після чого припиняв своє існування правовий статус будинку як самочинного, після цієї дати, якщо самочинне будівництво не було узаконеним, процедура його узаконення відбувається виключно шляхом прийняття об'єкта до експлуатації.

Узаконення самочинного будівництва є обов'язковою умовою для того, щоб таке майно породжувало для його власника відповідні права та обов'язки.

Відтак, до позивача, як єдиного спадкоємця після смерті ОСОБА_4 та від попередніх спадкодавців, в порядку спадкування не переходить право власності на житловий будинок загальною площею 99,1 кв.м. по АДРЕСА_1 оскільки таке право, з правової точки зору відсутнє у самих спадкодавців.

Згідно довідки ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 13.10.2015 р., реєстрація права власності будинку АДРЕСА_1 відсутня.

Поряд з цим, за загальним правилом, якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (ч.1 ст.376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"). При цьому, визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (поіменувати) ці матеріали чи обладнання. Однак, такої вимоги позивачем не заявлено.

Враховуючи зазначені правові позиції, в суду відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на частину спадкового майна, оскільки таке майно не належало за життя спадкодавцю, так як належним чином не було оформлене, узаконене, як того вимагає законодавство.

Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно, належить позивачу на праві власності чи знаходиться в його користуванні.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем не подано належних та допустимих доказів і судом не здобуто таких доказів на підтвердження факту правомірності набуття права власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування за законом.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 105, 525, 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: А.І. Кирилюк