Справа № 344/7214/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1362/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування квартири у добросовісного набувача

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому зазначила, що 05.01.2007 позивачка придбала у ТзОВ «Свіча» квартиру АДРЕСА_1. 23.03.2013 невідома особа шляхом підроблення свідоцтва САВ № 225176, витягу № 866668 від 11.03.2009 уклала договір купівлі-продажу спірної квартири № 504 від 23.03.2013 з ОСОБА_4, посвідчений нотаріусом ОСОБА_6 22.07.2013 ОСОБА_4 уклав договір з ОСОБА_5, посвідчений нотаріусом ОСОБА_7 № 745. Тому позивачка просила суд витребувати у добросовісного набувача ОСОБА_5 спірну квартиру.

У березні 2016 року позивачка подала до суду Заяву, в якій просила змінити підстави позову та витребувати квартиру АДРЕСА_2 у добросовісного набувача ОСОБА_5 Інші позовні вимоги просила залишити без розгляду та розділити судові витрати по справі (а.с. 116).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2016 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування квартири у добросовісного набувача відмовлено.

ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 оскаржив указане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 05.01.2007 з метою придбання квартири АДРЕСА_1 (далі спірна квартира), внесла 264670 грн кооперативу «Свіча», який розпочав будівництво житлового будинку, яке було завершено у 2008 році. 22.07.2008 кооператив видав позивачці технічний паспорт на згадану квартиру. 11.03.2009 нею також отримано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, а 13.03.2009 витяг про реєстрацію права власності. Апелянт вказує, що юрист-реєстратор ОКП «Івано-Франківського ОБТІ» ОСОБА_8 отримав бланк свідоцтва на право власності та бланк витягу з реєстру права власності, які при невстановлених слідством обставинах втратив. На думку апелянта, згаданими бланками заволоділи не встановлені слідством особи, підробили їх від імені позивачки та без її згоди, згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2013 продали квартиру ОСОБА_4 Зі слів апелянта, позивачка постійно проживає у Львівській області, спірну квартиру придбала і облаштувала для сина. У квітні 2013 ОСОБА_3 навідалася до квартири та дізналася, що в квартирі замінені дверні замки та живе ОСОБА_4 10.04.2014 за даним фактом відкрито кримінальне провадження, на вимогу позивачки досудове слідство не наклало арешт на спірну квартиру, чим скористався ОСОБА_4 і 22.07.2013 уклав договір купівлі-продажу за яким продав квартиру за відплатним договором ОСОБА_5 за 255029 грн, який став добросовісним набувачем квартири. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував положення ст. 388 ЦК України та правову позицію ВСУ України у справі № 6-61цс15. Позивачка змінила позовні вимоги та зазначила, що належна їй на праві власності спірна квартира вибула з володіння поза її волі, а тому підлягає витребуванню в добросовісного набувача, шляхом віндикаційного позову.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2016 року скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали з наведених у ній мотивів, просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказала, що позивачка посилалась на неналежний доказ висновок експерта з іншої справи, який не може бути прийнятим судом.

Заслухавши позивачку та її представника, представника відповідача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, 23.03.2013 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу спірної квартири відповідно до якого позивачка продала ОСОБА_4 квартиру № 2 в будинку № 33 на вул. Василя Стуса в м. Івано-Франківську, вартість якої становить 213724 грн (а.с. 4-5).

Відповідно до копії Заяви від 23.03.2013 позивач повідомила нотаріусу, що спірна квартира є її особистою власністю (а.с. 6).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.03.2009 ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17), що також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2009 (а.с. 18).

На а.с. 19-22 міститься копія Технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3, де зареєстрованим власником є ОСОБА_3

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2013 ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 спірну квартиру за ціною 255029 грн (а.с. 18а-18б).

Згідно відповіді Івано-Франківського ОБТІ від 22.10.2013 бланк свідоцтва про право власності серії САВ № 225176 та бланк для видачі витягів з Реєстру серії ССМ № 866668 видані для використання В роботі юристами реєстраторам ОСОБА_8 та бланк свідоцтва про право власності серії САС № 650850, бланк для видачі витягів з Реєстру серії ССО № 854430 ОСОБА_9 Інформація щодо використання зазначених бланків відсутня (а.с. 23).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2013 року накладено арешт на спірну квартиру (а.с. 24-25).

Згідно копії Висновку експерта № 09/03-509 від 31.10.2013 підпис від імені ОСОБА_3 на договорі №5 04 від 23.03.2013 та на заяві від 23.03.2013 виконаний не позивачкою, а іншою особою (а.с. 7-16).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 є зареєстрованим власником спірної квартири, придбаної у ОСОБА_4, а позивачкою не надано доказів протиправного заволодіння її майном відповідачами. Доказ вибуття квартири з володіння поза волею позивачки є неналежним він отриманий у кримінальному провадженні, а не у порядку цивільного судочинства. Вироку суду щодо особи, яка викрала квартиру у позивачки не надано, і не доведено, що це вчинила невстановлена особа.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

У справі за № 6-348цс15 Верховний суд України вказав, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом першої інстанції встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 на договорі № 504 від 23.03.2013 (купівлі-продажу спірної квартири) та на заяві від 23.03.2013 виконаний не позивачкою, а іншою особою згідно копії Висновку експерта № 09/03-509 від 31.10.2013 (а.с. 7-16).

Крім того, у позивачки наявні документи, що підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_1, зокрема не скасовано Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.03.2009 (а.с. 17) та копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2009 (а.с. 18).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом не досліджувався вирок у кримінальній справі і без його дослідження зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення віндикаційного позову.

Між тим, у кримінальній справі було ухвалено виправдувальний вирок 24.03.2015. За клопотанням позивачки вирок було долучено до справи на стадії апеляційного перегляду. У вироку є дані, які не відповідають висновкам суду.

По-перше, в вину виправданій особі ставилась та обставина, що він втратив бланки, втраченими бланками скористались невстановлені особи і, підробивши відповідні документи, відчужили квартиру Романів. Висновок суду про недоведеність обставини, що невстановлена особа відчужила квартиру спростовано вироком, де містяться дані про факт підробки, зокрема договору на відчуження квартири від імені Романів. Тобто, на підставі матеріалів кримінального провадження, яке завершено виправдувальним вироком, встановлено, що документи на відчуження квартири від імені позивачки були підроблені, тільки їх підробка не знаходиться у причинному зв'язку з діями виправданого. Колегія суддів знаходить, що обставина підробки документів підписання договору на відчуження іншою особою, а не позивачкою не підлягає іншому доведенню в цій справі на підставі приписів ст. 61 ЦПК України. При цьому колегія суддів виходить із того, що вироком суду проголошено невинуватість особи у вчиненні злочину поряд із констатацією події злочину та того, що його вчинили невстановлені особи. Тобто події і цивільно-правові їх наслідки місце мали, але обвинувачена особа їх не вчиняла і до заподіяної ними шкоди непричетна. Це встановлює, на думку колегії суддів, факт вибуття спірного майна поза волею позивачки.

По-друге, в силу того, що Романів правочину щодо квартири не вчиняла і не мала договірних відносин з ОСОБА_5, вказівка суду на презумпцію правочину (204 ЦК України) не є правильним застосуванням матеріального права, оскільки договірних відносин між позивачкою і відповідачем ОСОБА_5 не було. Договору не відбулось, з боку позивачки не було волевиявлення на відчуження квартири ОСОБА_4, тому визнавати недійсним договір, стороною якого не є позивачка, потреби немає. Позивачці достатньо довести своє право власності і те, що майно вибуло з її володіння поза її волею. Ці докази у матеріалах справи є.

Отже, доказами підтверджено, що Романів є власником майна, між сторонами у справі відсутні договірні відносини, відповідач ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, а спірна квартира вибула з володіння Романів поза її волею.

Тому є всі підстави для застосування приписів п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення необхідно скасувати відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 понесла судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 2737,49 грн (а.с. 29, 31).

Виходячи з того, що позов задоволено, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що зазначені витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 у добросовісного набувача ОСОБА_5 та зобовязати ОСОБА_5 повернути її позивачці ОСОБА_3

Стягнути з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 2737,49 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_10