Провадження № 2/742/520/16
Єдиний унікальний № 742/1086/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Зарічної Л.А.,

при секретарі: Геєць О.О.,

за участю представників сторін: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» , третя особа Управління Держгеокадастру у Прилуцькому районі Чернігівської області Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до СТОВ «Цукровик» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, який був укладений між ним та відповідачем 18 січня 2008 року з тих підстав, що він зазначеного договору ні з ким не укладав і довіреності на право укладання такого договору нікому не видавав. Зазначений договір був укладений та пройшов державну реєстрацію , про що він дізнався лише з відповіді на запит, який на його прохання здійснив адвокат.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, зазначені у позовній заяві та дали відповідні пояснення з цього приводу. Так позивач пояснював, що вказану земельну ділянку він отримав у спадок після смерті своєї бабусі ОСОБА_5 у 2004 році на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай). Позивач підтвердив факт отримання орендної плати спочатку у СТОВ «Удайцівське», а потім у СТОВ «Цукровик» вважаючи, що вказаний договір був укладений ще його бабусею, і лише із отриманням відповіді на адвокатський запит дізнався про існування вказаного договору, про який він нічого не знав.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_4 знав про існування вказаного договору, оскільки він його підписував, отримував орендну плату. На даний час вказаний договір втрачено.

Представник третьої особи також заперечив проти задоволення позовних вимог, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення.

Вислухавши пояснення та дослідивши надані сторонами докази по справі суд приходить до наступного висновку:

Так, згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В той же час, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 3 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що обєктом оренди землі є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальної або державної власності. Власність позивача на спірні земельні ділянки засвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку у якому відображено місце розташування земельної ділянки, її межі та розміри.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 15 вказаного Закону, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Таким чином, у разі виявлення факту відсутності у договорі хоча би однієї істотної умови після проведення його державної реєстрації, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами ст. 15 Закону України „Про оренду землі".

Вказаний висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2012 у справі № 6-104ц11, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як було встановлено в судовому засіданні, 17 березня 2003 року померла ОСОБА_5, після смерті якої позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 вересня 2004 року отримав право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Удайцівський» село Удайці Прилуцького району Чернігівської області розміром 4,43 га в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкоємиці на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с.40,41).

В подальшому, на підставі розпорядження в.о. голови Прилуцької райдержадміністрації від 21 грудня 2004 року , яким було затверджено технічну документацію по виготовленню державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Удайцівське» Удайцівської сільської ради, затверджено уточнений розрахунок вартості середньої земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарів, проведений у звязку із складанням технічної документації по виготовленню державних актів на право на земельну частку (пай), та передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай), в тому числі і ОСОБА_4 на загальну площу 4,19 га, в тому числі ріллі 4,19 га.

20 травня 2005 року, на підставі вказаного розпорядження, ОСОБА_4 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧБ №246666 площею 4,19 га в межах згідно із планом, що розташована на території Удайцівської сільської ради Прилуцького району (а.с. 7)

11 жовтня 2005 року у Прилуцькому районному відділі Чернігівської регіональної філії центру ДЗК було зареєстровано договір оренди земельної ділянки, що був укладений між ОСОБА_4 та СТОВ «Удайцівське». Вказаний договір не містить підпису орендодавця, однак у наданому акті прийому-передачі земельної ділянки, що є невідємним додатком такого договору мається підпис орендодавця, який за твердженням позивача належить саме йому. В той же час, коли та при яких обставинах такий було здійснено позивач пояснити не зміг, підтверджуючи при цьому факт отримання орендної плати у СТОВ «Удайцівське». Доказів припинення, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору позивачем в судовому засіданні надано не було.

Згідно повідомлення в.о. начальника управління Держгеокадастру у Прилуцькому районі за адвокатський запит ОСОБА_1, вбачається, що згідно облікових даних на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0113, (що відповідає кадастровому номеру у Державному акті ОСОБА_4 (а.с.7), 18.01.2008 року за №02 зареєстровано право оренди із СТОВ «Цукровик (орендар) гр.. ОСОБА_4 (орендодавець, ІПН НОМЕР_1) терміном на 10 років (а.с.8).

Дослідженні в судовому засіданні платіжні документи (видаткові касові ордери, відомості на виплату грошей за земельний пай) містять відповідні підписи отримувача таких коштів за період 2007-2014 років , в частині яких позивач вказав на належність таких підписів саме йому та його сину.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивачем при зверненні до суду не було надано оригіналу договору оренди, який він просить визнати недійсним, суд сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи, витребував такі у відповідача та третьої особи, оскільки окрім тверджень самого позивача, в матеріалах справи ніякими іншими доказами зазначені у позовній заяві обставини не підтверджуються.

Як вбачається із письмової відповіді Управління Держгеокадастру» відповідно до актів прийому-передачі зареєстрованих договорів оренди від Чернігівської районної філії Центру ДЗК до управління. Договір укладений між ОСОБА_4 та СТОВ «Цукровик», що зареєстрований 18.01.2008 року за №02 на зберігання не надходив, а за повідомленням же СТОВ «Цукровик» - вказаний договір втрачено.

Суд не може прийняти до уваги покази позивача як доказ того, що він не знав про існування такого договору, а отримуючи орендну плату думав, що отримує таку за договором оренди, який нібито було укладено ще його бабусею, оскільки такі пояснення не підтверджені відповідними доказами про існування таких договорів у ОСОБА_5 та СТОВ «Цукровик». Крім того, отримання у спадщину саме сертифіката на права на земельну ділянку (пай), без визначення її в натурі, в умовних кадастрових гектарах, та відсутності на неї Державного акта виключає можливість укладання будь яких договорів оренди. В той же час, за письмовим повідомленням відповідача, ОСОБА_4 отримував орендну плату лише згідно договору оренди власної земельної ділянки.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведені підстави позовних вимог і відповідно до ст.10 ЦПК України не надані докази на підтвердження доводів про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.10, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.124, 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст.13, 14, 15, 16, 17, 20 Закону України «Про оренду землі», суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_4 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» , третя особа Управління Держгеокадастру у Прилуцькому районі Чернігівської області Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя