Справа № 367/5967/14-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д.С.
Провадження № 22-ц/780/1615/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 1 28.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Приходька К.П.,
при секретарі:Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Ірпінської міської ради Київської області, Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області, 3-тя особа: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним рішення ради, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсними державних актів та скасування їх реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся із позовом до ОСОБА_6, Ірпінської міської ради Київської області, Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області, 3-тя особа: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про про визнання недійсним рішення ради, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсними державних актів та скасування їх реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є співвласником 5/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування від 13.10.1993 року, який посвідчений Ірпінською міською державною нотаріальною конторою Київської області та зареєстрований в реєстрі під номером 3663. Право власності на вказану вище частину будинку зареєстровано 27.10.1993 року в Ірпінському міжміському Бюро технічної інвентаризації Київської області.

Співвласниками інших 9/25 частин будинку є ОСОБА_9 та 11/25 частин будинку ОСОБА_6, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 22.05.2007 року.

Розмір земельної ділянки, який закріплений за будинковолодінням АДРЕСА_1

При підготовці документів для приватизації своєї частини земельної ділянки було з'ясовано, що на частину земельної ділянки позивача площею 339, 38 кв.м. виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_6 та присвоєний відповідний кадастровий номер і право власності на неї зареєстроване в книзі записів реєстрації державних актів.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно просив визнати недійсним рішення Ірпінської міської Ради Київської області від 27.07.2006 року №70 - 2-У "Про затвердження проекту відведення та передачу в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою - АДРЕСА_1", визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,1000 га за адресою - АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 від 19.09.2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_6, серія НОМЕР_2 та скасувати державну реєстрацію цього акта, визнати недійсним договір дарування від 04.12.2007 року, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області земельної ділянки розміром 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, реєстровий номер 2-3509, визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,1000 га за адресою - АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 від 21.10.2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_8, серія НОМЕР_3 та скасувати державну реєстрацію цього акта, вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_5 є співвласником 5/25 частин житловою будинку АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування від 13.10.1993 року, який посвідчений Ірпінською міською державною нотаріальною конторою Київської області та зареєстрований в реєстрі під номером 3663.

Право власності на вказану вище частину будинку зареєстровано 27.10.1993 року в Ірпінському міжміському Бюро технічної інвентаризайії Київської області.

Співвласниками інших 9/25 частин будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 та 11/25 частин будинку ОСОБА_6, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 22.05.2007 року.

Згідно наданої довідки КП «Ірпінського земельно-кадастрового бюро» ОСОБА_5, не оформлялась технічна документація та не присвоювалося кадастрового номеру.

Згідно довідки Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 за реєстраційним № 17 від 19.09.2007р. на підставі землевпорядної документації.

Документація на ОСОБА_5 по вказаній адресі до фонду документації із землеустрою не передавалось, державний акт на право власності не видавався.

Відповідно до договору дарування від 04 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської держнотконтори за реєстровим №2-3509, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_8 земельну ділянку розміром 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1

На підставі зазначеного договору дарування ОСОБА_8 21 вересня 2009 року було отримано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_3 по АДРЕСА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказував, що ОСОБА_5 після отримання у власність частини будинку з частиною надвірних споруд за адресою буд. АДРЕСА_1 повинен був отримати державний акт на землю з реєстрацією в Іриінській міській раді, дана документація підтверджувала б право позивача користуватися частиною земельної ділянки. Всупереч даним нормам позивачем не було отримано підтверджуючі документи, а отже позовні вимоги є недоведеними та необгрунтованими.

Проте з такими висновками суду першої інстанції судова колегія в повній мірі погодитися не може, виходячи із наступного.

Відповідно ст.ст. 116, 125, 126 Земельного Кодексу України рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Право власності посвідчується державним актом, і виникає з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що власником спірної земельної ділянки з 2009 року є ОСОБА_8, яка по справі є третьою особою, а не відповідач ОСОБА_6, державний акт на ім»я якого після укладення договору дарування на ім»я ОСОБА_8 втратив чинність, відповідно до норм чинного законодавства.

Позивачем ОСОБА_5, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України клопотання про заміну неналежного відповідача не подавалося і судом першої інстанції, відповідно до ст. 10 ЦПК України, таке право позивачу не роз»яснювалося.

Отже, позовні вимоги про визнання недійсними та скасування державних актів на ім»я ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та визнання недійсним договору дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були розглянуті судом першої інстанції з порушенням норм як процесуального, так і матеріального права, і дані порушення не можуть бути усунуті, відповідно до ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, оскільки позов пред»явлено не до тієї особи, яка має бути відповідачем по даній справі, а саме: не до власника земельної ділянки ОСОБА_8

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

К.П. Приходько