ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3390/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року

Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого судді Панаід І.В., за участю секретаря судового засідання Шикової К.Р., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача квартиру №14 розташовану в буд. №6 по вул. 152 Стрілецької Дивізії в смт. Есхар Чугуївського району Харківської області та визнати за позивачем право власності на ? частину вищевказаної квартири.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, в якій вона просила суд поділити спільне з відповідачем майно, визнавши за нею право власності на 2/3 частини квартири №14 розташованої в буд. №6 по вул. 152 Стрілецької Дивізії в смт. Есхар Чугуївського району Харківської області, та присудити грошову компенсацію в розмірі половини вартості поштових колекційних марок, колекційних монет, військових нагород в розмірі 47500,00 грн., за відповідачем визнати право власності на 1/3 частини спірної квартири, та виділити йому поштові колекційні марки, колекційні монети, військові нагороди. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду від 06 листопада 2015 року обєднані в одне провадження з первісним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначав, що 12.10.2007 р., в період шлюбу з відповідачем, вони за спільні кошти придбали квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира була зареєстрована за відповідачем.

Після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди стосовно поділу та користування спірним майном, в зязку з чим позивач змушений звернутись до суду.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначала, що за період шлюбу з ОСОБА_1 ними було придбане наступне майно: квартира АДРЕСА_2; поштові колекційні марки 200 одиниць, вартістю 50 000,00 грн.; військові нагороди 70 одиниць, вартістю 25 000,00 грн.; колекційні монети - 70 одиниць, вартістю 10 000,00 грн.; золоті прикраси 5 каблучок, ланцюжок та сережки, вартістю 10 000, 00 грн.; грошові збереження в розмірі 1100 дол. США. Поштові колекційні марки, військові нагороди, колекційні монети, золоті прикраси та грошові збереження колишній чоловік забрав без її згоди. Крім цього, за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області з ОСОБА_1 на її користь були стягнуті аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3, які він не сплачує, станом на вересень 2015 р. заборгованість по аліментах складає 3309, 67 грн. Таким чином, зважаючи на наявність у ОСОБА_1 заборгованості по аліментах, а також іншого власного житла, зазначаючи, що на її утриманні перебуває їх з відповідачем спільна дитина, ОСОБА_2 вважала, що її частка у спірній квартирі, має бути збільшена.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, надавши пояснення відповідно до викладеного вище, просили позов задовольнити, проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечували.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що ОСОБА_2 має право на 2/3 частини спірної квартири, що є у спільній сумісній власності, а також грошову компенсацію в розмірі 47500,00 грн., просили у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити задовольнивши зустрічний позов в повному обсязі.

Вислухавши учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Сторонами не заперечується, що з 21.01.2005 р. вони перебували у шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02.06.2015 р. (а.с.8).

За час перебування у шлюбі на імя відповідача було придбано та зареєстровано житлову квартиру №14, розташовану в буд. №6 по вул. 152 Стрілецької Дивізії в смт. Есхар Чугуївського району Харківської області (а.с.9).

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

У Постанові від 02 жовтня 2013 року (справа № № 6-79 цс 13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За таких обставин, зважаючи на належність спірної квартири до майна спільної сумісної власності сторін, не представлення відповідачем доказів придбання такого майна за власні кошти, вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на ? частки квартири №14 розташованої в буд. №6 по вул. 152 Стрілецької Дивізії в смт. Есхар Чугуївського району Харківської області суд вважає обґрунтованим.

Суд критично оцінює посилання ОСОБА_2 та її представника на ті обставини, що під час шлюбу сторонами, окрім квартири, було придбане таке майно як поштові колекційні марки 200 одиниць, вартістю 50 000,00 грн.; військові нагороди 70 одиниць, вартістю 25 000,00 грн.; колекційні монети - 70 одиниць, вартістю 10 000,00 грн.; золоті прикраси 5 каблучок, ланцюжок та сережки, вартістю 10 000, 00 грн.; грошові збереження в розмірі 1100 дол. США. Так, оцінюючи покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які вказали на придбання квартири за спільні кошти подружжя ОСОБА_2, що також підтверджується наявними у справі письмовими доказами договором купівлі-продажу квартири від 12.10.2007 (а.с.9), жоден із свідків не вказав строки, джерело придбання, предмет придбання (марки, монети, нагороди) спірного майна. Зважаючи на те, що обєктивних письмових даних, які б безумовно підтверджували факти придбання марок, монет, нагород за спільні кошти подружжя суду не представлено, покази вказаних свідків, в розумінні статей 57-60 ЦПК України не є належними та допустимими доказами на підтвердження заявлених в зустрічному позові вимог.

Крім цього, суд зазначає, що золоті прикраси, про які йдеться в зустрічному позові, навіть за умови, що вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, не належать до спільної сумісної власності, а є речами індивідуального користування, а отже не можуть бути розділені між подружжям (ч.2 ст.57 СК України).

Посилання ОСОБА_2 на необхідність збільшення її частки у спірній квартирі, у звязку з наявністю у ОСОБА_1 заборгованості по аліментах, іншого житла, а також, того факту, що на її утриманні перебуває їх з відповідачем спільна дитина, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 70 СК, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини (чоловіка) може бути збільшена, якщо з нею (ним) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син (дочка), за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе за певної умови: якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

ОСОБА_2 не надано суду належних доказів на підтвердження підстав для зміни часток у майні подружжя, оскільки сам лише факт проживання з нею їх сумісної дитини, а також існування в 2015 році у ОСОБА_1 заборгованості по аліментах, не є беззаперечною підставою для збільшення її частки у майні подружжя. На даний час заборгованість по аліментам ОСОБА_1 погашається, що безпосередньо підтверджувалось в судовому засіданні представником ОСОБА_2

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя, - задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, відмовити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, залишивши у власності ОСОБА_2 ? частину вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витраті по сплаті судового збору у сумі 340,88грн. (триста сорок гривень 88 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя