Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Гвоздика П.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Волинь» про поновлення строків звернення до суду, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Волинь» (далі - ТОВ «АПК Волинь») про поновлення строків звернення до суду, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач посилався на те, що з 1998 року по 2011 рік він працював на посаді бригадира тракторної бригади СВК імені ЛесіУкраїнки у с. Сомин Турійського району, яке у 2005 році реорганізовано у ТОВ «АПК Волинь», а з 2011 року по 08 квітня 2014 року включно - на посаді головного інженера з постачання. За період роботи дисциплінарних стягнень не мав, порушень трудової дисципліни не допускав.

Вказував на те, що наказом від 08 квітня 2014 року його звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. З наказом про звільнення він ознайомлений не був. 11 квітня 2014 року поштовим відправленням отримав трудову книжку, з якої дізнався, що його звільнено на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри власника чи уповноваженого ним органу.

Позивач зазначав, що протягом тривалого часу звертався до компетентних органів з приводу порушення його трудових прав, тому просив поновити йому строк звернення до суду, поновити його на роботі на посаді інженера з постачання та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2014 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 11 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді інженера з постачання ТОВ «АПК Волинь» з 09 квітня 2014 року.

Стягнуто з ТОВ «АПК Волинь» на користь ОСОБА_3 44 100 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу із вирахуванням із вказаної суми податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення присудженої виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 2 100 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2016 року рішення Турійського районного суду Волинської області від 11 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 1998 року по 2011 рік працював у СВК ім. Лесі Українки на посаді бригадира тракторної бригади. У 2005 році кооператив було реорганізовано у ТОВ «АПК Волинь». З 01 жовтня 2011 року по 24 вересня 2013 року працював на посаді головного інженера, а 24 вересня 2013 року його переведено на посаду інженера з постачання.

Відповідно до наказу від 03 квітня 2014 року № 16 заступником директора ТОВ «АПК Волинь» Біднюком С.М. позивача було відсторонено від роботи за неналежне виконання трудових обов'язків до з'ясування обставин.

Наказом від 08 квітня 2014 року № 17 заступника директора ТОВ «АПК Волинь» Біднюка С.М. звільнено ОСОБА_3 із посади інженера з постачання з 08 квітня 2014 року у зв'язку з досягненням пенсійного віку.

Наказом від 08 квітня 2014 року № 18 відмінено наказ від 08 квітня 2014 року № 17 і звільнено ОСОБА_3 із посади інженера з постачання на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Відповідні записи про звільнення зроблено у трудовій книжці позивача.

Однак підпис Біднюка С.М. - уповноваженої особи, яка прийняла рішення про звільнення позивача, у трудовій книжці відсутній.

Також установлено, що профспілкова організація в товаристві не утворювалася, колективний договір не укладався.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення позивача з роботи винесено з порушенням вимог закону, оскільки жодних достатніх та обґрунтованих підстав в контексті п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України для звільнення позивача з роботи не було.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги позивача про поновлення його на роботі є обґрунтованими, однак не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі:

- вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду);

- розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду);

- розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Статтею 234 цього ж Кодексу встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено з роботи 08 квітня 2014 року, трудову книжку він отримав поштою 11 квітня 2014 року, а до суду з даним позовом ОСОБА_3 звернувся 17 вересня 2015 року, тобто з пропуском строку звернення до суду з даним позовом.

Пропуск строку звернення до суду позивач мотивував тим, що він звертався за захистом своїх порушених прав до прокуратури як обласної, так і районної, інспекції праці та у міліцію.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач не навів поважних причин пропуску строку, оскільки будь-яких перешкод звернутися до суду за захистом порушеного права у місячний термін у ОСОБА_3 не було, а тому він мав можливість звернутися до суду у встановлені законом строки.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: П.О. Гвоздик

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана