УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Колос Р.В.» про розірвання договору оренди, за касаційною скаргою приватного підприємства «Колос Р.В.» на рішення апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір оренди землі, укладений 01 червня 2005 року, між ОСОБА_8 та приватним підприємством «Колос Р.В.».

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що після смерті сина ОСОБА_8 успадкував належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,6132 га, яка розташована на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області.

Однак після оформлення спадкових прав на цю земельну ділянку позивач дізнався, що вона перебуває в оренді у відповідача, який не бажає задовольнити його вимогу про розірвання цього договору.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перехід права власності в порядку спадкування на земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору оренди цієї земельної ділянки, укладеного спадкодавцем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що умовами договору оренди визначено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для його розірвання, і позивач як новий власник орендованої відповідачем земельної ділянки скористався цим правом та ініціював питання про одностороннє дострокове розірвання договору.

Рішення суду апеляційної інстанції є правильним та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 1 червня 2005 року між ОСОБА_8 та приватним підприємством «Колос Р.В.» укладено договір оренди, за яким він передав в оренду підприємству належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,6132 га, що розташована на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, і його батько ОСОБА_6 набув цю земельну ділянку в порядку спадкування за законом та став її власником на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 березня 2011 року.

13 квітня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до орендаря із вимогою розірвати договір, мотивуючи свою вимогу тим, що має бажання самостійно обробляти земельну ділянку, однак відповідач відмовився від виконати цю вимогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Закону «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

У пункті 36 договору оренди передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи -орендодавця переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи про те, що ОСОБА_8 за договором передав в оренду ПП «Колос Р.В.» належну йому земельну ділянку і після його смерті право власності на неї перейшло до його спадкоємця ОСОБА_6, який став її новим власником та вимагає розірвання договору оренди, як передбачено законом та п. 36 укладеного договору.

Оскільки умовами договору оренди визначено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для його розірвання, і позивач як новий власник орендованої відповідачем земельної ділянки скористався цим правом, суд апеляційної інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права.

Відсутність посилання судом апеляційної інстанції та застосування при вирішенні спору ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», яка регулює відносини, які виникли між сторонами, не є підставою для скасування правильного по суті та справедливого рішення, як визначено ч. 2 ст. 337 ЦПК України, з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін, як передбачено ч. 1 ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного підприємства «Колос Р.В.» відхилити,рішення апеляційного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович