15.09.2016 Справа № 363/2935/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,
при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування службовим житловим приміщенням, виселення з наданням іншого житлового приміщення та

за позовом ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» до ОСОБА_4 в тому числі як законного представника неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Служба у справах сім'ї відділ опіки та піклування Вишгородської РДА Київської області, Орган опіки та піклування Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області, Міністерство освіти і науки України, про визнання осіб такими, що втратили право проживання в службовому житловому приміщенні та виселення з нього з наданням іншого житлового приміщення та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище», третя особа - Орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, про зобов'язання надати інше житлове приміщення,

встановив:

представник ДНЗ «КВПУ» звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що внаслідок припинення трудових відносин між позивачем та ОСОБА_3, останній та члени його сім'ї втратили право проживання в службовому житловому приміщенні в кв. АДРЕСА_1, що знаходиться на території Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне технічне училище», у зв'язку чим просить усунути перешкоди позивачу в користуванні цим приміщенням, шляхом виселення відповідачів (ОСОБА_3 та членів його родини, які проживають разом) з наданням іншого житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 - окремого житлового ізольованого блоку, який знаходиться на 1 поверсі гуртожитку ДНЗ «КВПУ» та складається із чотирьох кімнат і відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, житловою площею 82,5 кв.м.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище», в якому просить зобов'язати відповідача надати інше житлове приміщення в межах вказаного населеного пункту, яке б відповідало встановленим санітарним та технічним вимогам передбаченим ст. 114 ЖК України з урахуванням норм житлової площі згідно ст. 47 ЖК України з розрахунку 13,65 кв.м. на одну особу.

Представник позивача в суді первісний позов підтримав з викладених у ньому підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Представник ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти задоволення первісного позову заперечили, наполягали задоволенні зустрічного позову.

Представники Служби у справах сім'ї відділу опіки та піклування Вишгородської РДА Київської області та Органу опіки та піклування Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області в суді проти задоволення первісного позову заперечили та пояснили, що запропоноване для переселення приміщення всіх необхідних умов для проживання дітей не містить, крім того воно розташоване в гуртожитку, який призначений для тимчасового проживання, перебуває у державній власності та в якому неможливо зареєструвати дітей.

За цих обставин вважали, що сім'я ОСОБА_3 не може бути виселена з наданням приміщення гуртожитку запропонованого позивачем.

Представник Міністерства освіти і науки України в судове засідання не прибув.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що наказом №21-к від 13 серпня 1998 року ОСОБА_3 зараховано до Катюжанського ПТУ-21, яке згодом реорганізоване у Державний навчальний заклад «Катюжанське вище професійне училище», на посаду майстра виробничого навчання на контрактній основі.

Відповідно до рішення адміністрації ДПТУ-21 від 05 грудня 1998 року «Про виділення службових квартир працівникам у зв'язку з виробничою необхідністю на час виконання службових обов'язків в ДПТУ-21» майстру виробничого навчання ОСОБА_3 надано службову квартиру.

17 жовтня 1999 року ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області №37 від 22 липня 1999 року видано ордер на сім'ю з трьох осіб на право зайняття житлового приміщення, житловою площею 30,34 кв.м., яке складається з двох кімнат у службовій квартирі по АДРЕСА_1 на території училища.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім'ї ОСОБА_3 народилася донька - ОСОБА_5, яка зареєстрована і проживає у вказаній квартирі.

Іншого житла крім цього ОСОБА_3 із членами своєї сім'ї не мають, а відтак потребують соціального захисту держави згідно вимог ст. 47 Конституції України.

Наказом №83-к від 06 грудня 2013 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Згідно рішення виконавчого комітету Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області № 39 від 29 квітня 2002 року, з метою забезпечення житловою площею працівників училища та молодих спеціалістів, квартири, які знаходяться на території навчального закладу відносяться до категорії службових та не підлягають приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення.

У той же час статтею 125 ЖК України визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Згідно трудової книжки ОСОБА_3 останній пропрацював у позивача з 13 серпня 1998 року по 09 грудня 2013 року і його трудовий стаж роботи складає п'ятнадцять років шість місяців.

Відтак останній може бути виселений із займаного житлового приміщення лише за умови надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЖК України надаване громадянам у зв'язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 114 ЖК України надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

В цьому зв'язку позивачем запропоновано ОСОБА_3 разом із сім'єю переселитися з службового жилого приміщення, яке складається із двох жилих кімнат, житловою площею 30,34 кв. м. в житлове приміщення - окремий житловий ізольований блок, який знаходиться на 1 поверсі гуртожитку та складається із чотирьох кімнат площею 18,2 кв.м., 12.7 кв.м., 12.6 кв.м. та 18,0 кв.м., коридору 9,2 кв.м., туалету 2,3 кв.м. та двох душових кімнат площею 6,9 кв.м. та 2,6 кв.м., загальною житловою площею 82,5 кв.м.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що запропоноване відповідачу приміщення знаходиться в гуртожитку АДРЕСА_1 (згідно технічного паспорту) і пристосовано для ізолятора.

Згідно акту обстеження вказаного житлового приміщення від 04 квітня 2016 року житлові кімнати придатні для проживання, в яких проведено косметичний ремонт, наявні централізовані електроенергія, вода, водовідведення та опалення.

ОСОБА_3 спірне службове житлове приміщення, у зв'язку з припиненням ним з позивачем трудових відносин не звільнив, на попередження та пропозиції Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище» переїжджати з сім'єю в запропоноване йому житлове приміщення в гуртожитку, придатне для тимчасового проживання не бажає. Вважає, що внаслідок цього буде порушено його право на житло.

Згідно п.п. 6.1, 6.2 Статуту Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище» управління вищим професійним училищем здійснюється Міністерством освіти і науки України та департаментом освіти і науки Київської обласної державної адміністрації відповідно до повноважень визначених законодавством України та іншими нормативно-правовими актами.

Керівництво діяльністю вищого професійного училища здійснює директор, який призначається на посаду за результатами конкурсу шляхом укладення з ним контракту Міністерством освіти і науки України у відповідності і з законодавством України.

Відповідно до п. 7.1 Статуту порядок фінансування та матеріально-технічного забезпечення училища визначаються Бюджетним кодексом України, Законами України «Про освіту», «Про професійно-технічну освіту», «Про загальну середню освіту», іншими законодавчими та нормативно-правовими актами України.

Згідно п.п. 7.9, 7.10, 7.11 та 7.12 Статуту училище має гуртожиток для проживання учнів, загальною площею 4 751,9 кв.м.

Навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно училища є державною власністю, що закріплена Міністерством освіти і науки України за вищим професійним училищем і перебуває у його оперативному управлінні.

Вище професійним училище несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням,

профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

Згідно ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного

або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку

адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно п. 2 розділу І Положення про гуртожитки затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №84 від 27 квітня 2015 року (далі - Положення) гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Дія цього Положення поширюється на гуртожитки для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, інших громадян у період роботи або навчання (п. 1 розділу І Положення).

Відповідно до п. 5 розділу І Положення за призначенням гуртожитки поділяються на два види:

-для проживання окремих осіб (жилі приміщення перебувають у користуванні кількох осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах);

-для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні однієї сім'ї).

У гуртожитках для проживання окремих осіб у разі потреби можуть виділятися приміщення для проживання сімей. Ці приміщення мають розташовуватися в окремих секціях гуртожитку за винятком тих, в яких передбачено один під'їзд.

Згідно п. 7 розділу І Положення внутрішній розпорядок у гуртожитку визначається правилами внутрішнього розпорядку, що затверджуються власником гуртожитку за погодженням з професійною спілкою.

Відповідно до п.п. 1-5 розділу ІІІ Положення користування жилою площею в гуртожитках здійснюється відповідно до статті 130 Житлового кодексу Української РСР.

Вхід до гуртожитку дозволяється на підставі перепусток. Відвідувачі (особи, які не проживають у гуртожитку) мають право перебувати в гуртожитку з 08:00 до 23:00. При вході до гуртожитку відвідувач пред'являє документ, який посвідчує його особу, і реєструється в книзі відвідувачів. Особа, яка проживає в гуртожитку, зобов'язана особисто зустріти відвідувача, а також провести його при виході з гуртожитку.

Особи, які проживають у гуртожитку, зобов'язані:

-дотримуватися правил внутрішнього розпорядку гуртожитку;

-своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги;

-підтримувати чистоту і порядок у кімнаті, де проживають, та в місцях загального користування;

-забезпечити наявність дублікатів ключів від кімнати, де проживають, у власника гуртожитку, а в разі заміни замка у дверях такої кімнати здати власнику гуртожитку відповідний дублікат ключа;

-використовувати жилу площу та майно гуртожитку за призначенням;

-забезпечувати схоронність приміщень, обладнання та інвентарю гуртожитку;

-забезпечувати за власний рахунок проведення поточного ремонту приміщення, у якому проживають;

-дотримуватися правил пожежної безпеки під час користування електричними, газовими та іншими приладами;

-не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні допоміжними та нежилими приміщеннями гуртожитку;

-у разі виселення з гуртожитку передати власнику гуртожитку все майно, що було надано їм у користування.

Особам, які проживають у гуртожитку, забороняється:

-самовільно здійснювати переобладнання та перепланування приміщень гуртожитку;

-захаращувати допоміжні приміщення гуртожитку (загального користування) та нежилі приміщення гуртожитку;

-зберігати в гуртожитку вибухонебезпечні матеріали і речовини тощо;

-установлювати без згоди власника гуртожитку супутникові антени та кондиціонери;

-порушувати вимоги щодо дотримання допустимого рівня шуму в жилих приміщеннях;

-самовільно переселятися з одного жилого приміщення в інше;

-без згоди власника гуртожитку обмінювати, здавати в піднайом жилі приміщення, у яких проживають;

-порушувати правила внутрішнього розпорядку гуртожитку;

-вживати та зберігати наркотичні або токсичні речовини, вживати алкогольні напої та перебувати в гуртожитку в стані сп'яніння внаслідок вживання алкогольних напоїв, наркотичних, токсичних або інших одурманюючих речовин;

-палити в приміщеннях гуртожитку, крім спеціально відведених для цього місць.

Отже за своїм правовим статусом будь-яке житлове приміщення в гуртожитку призначене для особливого тимчасового (на період роботи, навчання, тощо) проживання певної категорії осіб.

При цьому в гуртожитку встановлюється особливий режим проживання, використання приміщень, правила поведінки в гуртожитку, правила користування майном, особливий порядок виселення з нього, тощо.

На осіб, які проживають в гуртожитку покладається виконання певних обов'язків та накладаються певні обмеження згідно з правилами внутрішнього розпорядку, які притаманні режиму особливого тимчасового проживання.

Такі обмеження прав осіб є несумісними із загальнолюдськими правами особи, які реалізуються нею на постійному місці проживання.

Крім того, оскільки вказаний гуртожиток призначений для тимчасового проживання в зв'язку з навчанням у навчальному закладі, на нього не буде поширюватися дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» в частині реалізації конституційного права на житло, в тому числі шляхом приватизації житла у гуртожитку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

З аналізу вказаних норм законодавства та фактичних обставин справи слід дійти висновку, що житлове приміщення в гуртожитку ДНЗ «КВПУ» призначається виключно для тимчасового проживання учнів протягом певного періоду часу, відтак приміщення, запропоноване відповідачам за первісним позовом, яке розташоване в цьому гуртожитку не може бути їм надано в якості іншого житлового приміщення призначеного для постійного проживання у випадку виселення в порядку ст.ст. 114, 125, 126 ЖК України.

Таким чином надання цього приміщення відповідачу разом з його родиною, де є неповнолітні діти, яка потребує соціального захисту з боку держави згідно ст. 47 Конституції України, призведе до безумовного обмеження їхніх житлових прав, які можуть стати беззахисними, з огляду на принцип верховенства права.

У зв'язку з тим, що позивачем не запропоновано відповідачам належного житлового приміщення придатного для їх постійного проживання підстав для задоволення первісних позовів згідно вимог ст.ст. 114, 125, 126 ЖК України судом не встановлено.

Не встановлено в суді й підстав для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 про надання іншого житлового приміщення, оскільки як встановлено в суді в розпорядженні ДНЗ «КВПУ» відсутнє житло, яке б на умовах зустрічного позову згідно вимог ст.ст. 114, 125, 126 ЖК України могло б бути надано ОСОБА_3 та членам його родини.

Беручи до уваги викладене, в задоволенні первісних та зустрічних позовів слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні первісних позовів ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» та зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя