Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2370/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз О. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

28.12.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницьком за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2013 року та додаткове рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна колишнього подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1978 року по 1982 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. 9 листопада 2005 року повторно зареєстрували шлюб, до цього декілька років проживали без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання спільно придбали нерухоме та рухоме майно, яке відповідач відмовляється добровільно поділити.

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області рішенням від 15 листопада 2013 року, залишеним без змір ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 лютого 2014 року, позов задовольнив частково. В порядку розподілу спільного майна подружжя виділив ОСОБА_3 автомобіль МАЗ 6303, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований 12 квітня 2012 року, вартістю 40354,85 грн., трактор МТЗ-82.1, державний номерний знак НОМЕР_5, зареєстрований 3 квітня 2006 року, вартістю 93896 грн., а всього майна на суму 134250, 85 грн.; ОСОБА_4 виділив: причіп ПА 004, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований 13 листопада 2010 року, вартістю 7126,59 грн., автомобіль ВАЗ 212140 147 20 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_3, зареєстрований 9 жовтня 2010 року, вартістю 60625 грн., мотоблок 2010 року, вартістю 11000 грн., бензопили 2 шт., 2010 року, на суму 3000 грн., електропилу, 2010 року, вартістю 1500 грн., ноутбук «Lenovu», 2011 року, вартістю 5000 грн., принтер «Кенон», 2011 року, вартістю 2000 грн., мініелектростанцію, 2008 року, вартістю 10000 грн., телевізор «Самсунг», 2010 року, вартістю 2000 грн., а всього мана на суму 100 253, 59 грн. Комплекс будівель по АДРЕСА_1 вартістю 134561 грн. залишив у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 різницю в долях в розмірі 33997,26 грн. Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат в розмірі 6650 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив за необгрунтованістю.

Додатковим рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області рішенням від 28 серпня 2014 року, ухваленим за заявою ОСОБА_3, комплекс будівель по АДРЕСА_1 вартістю 134561 грн. залишено у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частці кожному.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області рішенням від 2 вересня 2014 року виправлено арифметичну в рішенні суду від 15 листопада 2013 року, а саме: що стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає різниця в долях в розмірі 16998,63 грн.

20 жовтня 2016 року ОСОБА_2, який не брав участь у справі, звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2013 року, просив скасувати рішення в частині поділу автомобіля МАЗ 6303, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 40354,85 грн., трактора МТЗ-82.1, державний номерний знак НОМЕР_5 вартістю 93896 грн., мініелектростанції вартістю 10000 грн., комплексу будівель по АДРЕСА_1 та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні вимог щодо поділу цього майна, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішенням суду здійснено поділ між сторонами майна, яке належить фермерського господарства «Чередніяченко і К», членом якого з 2004 року він являється і своєю працею приймав участь у придбанні цього майна, а саме: автомобіля МАЗ 6303, державний номерний знак НОМЕР_1, трактора МТЗ-82.1, державний номерний знак НОМЕР_5, мініелектростанції вартістю 10000 грн., комплексу будівель по АДРЕСА_1 Вважає, що суд не встановив джерел походження цього майна, його цільове призначення, наявність судового спору про незаконність первинної реєстрації права власності на комплекс будівель за відповідачем. Суд також не звернув увагу на те, що позивач не пред'являла вимог про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя. Вказане ним майно придбане у період 2006 - 2012 років, тобто коли він вже був членом ФГ, а тому в разі виходу з членів господарства або його ліквідації матиме право на отримання належної йому частики у майні. У зв'язку з цим судовим рішенням було порушено його майнові права.

15 грудня 2016 року ОСОБА_2 оскаржив у апеляційному порядку додаткове рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2014 року, просив скасувати це рішення. В скарзі він вказує на порушення оскаржуваним судовим рішенням його прав на володіння і користування цим комплексом будівель, у створені якого він приймав безпосередню участь, як член ФГ «ОСОБА_3 і К». Крім того він фактично повторив мотиви оскарження основного рішення суду.

ОСОБА_2 особисто в судове засідання не з'явився.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_5 і адвокат Дуковська Т.М. підтримали апеляційну скаргу та надали усні та письмові пояснення про те, що в оскаржуваній частині судові рішення є незаконними і необґрунтованими, постановленими без з'ясування всіх обставин, які мають значення для справи. Факт належності частини спірного мана ФГ «ОСОБА_3 і К» та його членам підтверджується тим, що сторони по справі в судовому засіданні визнавали, що це майно використовувалося в сільгоспвиробництві, яким займалося господарство. Крім того, це підтверджується положеннями Статуту ФГ «ОСОБА_3 і К». Оскаржувані судові рішення суперечать правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-79цс13 від 2 жовтня 2013 року.

Відповідач ОСОБА_4 погодився з доводами апеляційних скарг ОСОБА_2 і надав пояснення про те, що автомобіль МАЗ, трактор і мініелектростанцію придбавав він за рахунок коштів отриманих від продажу вирощеної фермерським господарством сільгосппродукції. Проте продаж належним чином не був оформлений і ці факти документально не підтверджені. Ні кошти, ні придбане майно фермерським господарством не оприбутковувалися, хоча і використовувалося.

Позивач особисто в судове засідання не з'явився.

Представник позивача - адвокат Репело О.В. заперечив проти доводів апеляційних скарг, вважав їх безпідставними та недоведеними доказами, просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників особи, яка подала апеляційні скарги, представника позивача, відповідача, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 підлягає закриттю з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив наступні обставини та факти:

З 1978 року по 1982 рік сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, а 9 листопада 2005 року повторно зареєстрували шлюб, який припинено на підставі рішення Южноукраїнського районного суду Миколаївської області від 21 січня 2013 року.

У період спільного проживання в АДРЕСА_2 в період шлюбу збудовано комплекс будівель по АДРЕСА_1, де зареєстрований відповідач по справі та належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Шишкинської сільської ради 8 грудня 2011 року.

У період шлюбу придбано та зареєстровано на ім'я ОСОБА_4: автомобіль МАЗ6303, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований 12 квітня 2012 року, вартістю 40354,85 грн., трактор МТЗ-82.1, державний номерний знак НОМЕР_5, зареєстрований 3 квітня 2006 року, вартістю 93896 грн., причіп ПА 004, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований 13 листопада 2010 року., вартістю 7126,59 грн., автомобіль ВАЗ 212140 147 20 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_3, зареєстрований 9 жовтня 2010 року, вартістю 60625 грн. Також судом встановлено, що в період шлюбу було придбано інше майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, так як придбане в період шлюбу та могло використовуватися в інтересах сім"ї: мотоблок 2010 року, вартістю 11000 грн., бензопили 2 шт., 2010 року на суму 3000 грн., електропила, 2010 року, вартістю 1500 грн., ноутбук «Lenovu», 2011 року, вартістю 5000 грн., принтер «Кенон», 2011 року, вартістю 2000 грн., мініелектростанція, 2008 року, вартістю 10000 грн., телевізор «Самсунг», 2010 року, вартістю 2000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції визначив обсяг спільного сумісного майна подружжя та визначив спосіб і порядок його поділу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 292 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково у тому разі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Такі особи мають право апеляційного оскарження рішення за умови наявності у них матеріально-правового зв'язку з предметом спору та, якщо суд своїм рішенням вирішив питання про права або обов'язків осіб, які не залучені до участі у справі.

За загальним правилом, у осіб, які не брали участі у справі, відсутні правові підстави для апеляційного оскарження рішень суду, які в майбутньому і лише за певних умов можуть вплинути на права та обов'язки осіб, які не залучалися до справи.

За таких умов та відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_2 на підставі наявних у справі або наданих ним доказів мав довести перед судом наявність у нього матеріально-правового зв'язку з предметом спору, а саме наявність у нього цивільних прав на спірне майно.

В апеляційній скарзі заявник послався на те, що частина розподіленого між сторонами майна була створена (придбана) за кошти ФГ «ОСОБА_3 і К», членом якого він являється та яким він має право користуватися для виконання статутних завдань і на частку якого він матиме право за певних умов.

Та обставина, що з 2004 року ОСОБА_2 являється членом ФГ «ОСОБА_3 ф К» підтверджується відомостями копій статуту цього господарства в редакціях 2004 року та 208 року (т. 3 а.с. 70 - 82).

Крім ОСОБА_2 членами вказаного фермерського господарства зазначені: ОСОБА_3 (позивач по справі), ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Засновником фермерського господарства являється ОСОБА_4 (відповідач по справі).

Згідно п. 4.1. Статуту ФГ «ОСОБА_4 і К» майно господарства складається з основних фондів та оборотних коштів, інших цінностей, вартість яких відображена у самостійному балансі.

Узагальнений перелік майна, яке може входити до складеного капіталу ФГ також наведений в п. 4.1. Статуту.

Проте в Статуті конкретно не перераховано майно, яке входить до його складеного капіталу.

Документальні докази того, що майно, вказане в апеляційній скарзі, перебуває на балансі ФГ «ОСОБА_4 і К» також відсутні.

Згідно пояснень ОСОБА_4, засновника і голови ФГ «ОСОБА_4 і К», це майно не перебуває на балансі господарства.

Докази того, що воно придбане за кошти фермерського господарства у справі також відсутні.

Посилання представника ОСОБА_2 - адвоката Дуковської Т.М. на визнання сторонами належності частини спірного майна фермерському господарству та звільнення заявника у зв'язку з таким визнанням від обов'язку доказування (ч. 1 ст. 61 ЦПК України) є безпідставним.

Як вбачається з журналу судового засідання, в суді першої інстанції позивач вказував, що це майно використовувалося у сільгоспвиробництві, але не визнавав того факту, що воно належить фермерському господарству.

Навпаки, звертаючись до суду та в ході розгляду справи в суді ОСОБА_3 стверджувала, що це майно придбане нею і відповідачем, як подружжям, в тому числі за рахунок коштів отриманих в кредит особисто ними, і являється їх спільною сумісною власністю (т. 1 а. с. 165 - 173, 186 - 191).

Отже ОСОБА_2 не звільняється від обов'язку доведення обставин на які він посилається в апеляційній скарзі.

Однак він не скористався своїм правом надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що вказане ним в апеляційній скарзі майно належить на праві власності ФГ «ОСОБА_3 і К» або йому особисто та не виконав покладеного на нього законом відповідного процесуального обов'язку.

В матеріалах справи відсутні докази того на підставі яких правочинів ОСОБА_4 набув право власності на автомобіль НОМЕР_4. Проте є відомості, що він зареєстрований за ним, як власником (т. 1 а. с. 13, 14).

Те саме стосується трактора МТЗ 82.1 номерний знак НОМЕР_5 (т. 1 а. с. 15).

Докази підстав придбання мініелектростанції також відсутні.

Стосовно комплексу будівель, то з матеріалів справи вбачається, що він збудований на земельній ділянці наданій ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства (державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 - т. 2 а. с. 116). Право власності на комплекс будівель зареєстроване за ОСОБА_4, про що видане відповідне свідоцтво.

Докази того, що в будівництво комплексу здійснювалося фермерським господарством «ОСОБА_4 і К», або воно чи ОСОБА_2 приймали особисто участь у його створені, відсутні.

Самі по собі ті обставини, що спірне майно призначене для виробництва і використовувалося з цією метою ФГ «ОСОБА_4 і К» не дає підстав для висновку про його віднесення до складеного капіталу фермерського господарства та належність останньому.

Це майно могло використовуватися ним на інших правових підставах, але належать сторонам по справі, як подружжю.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 не довів доказами, що суд першої інстанції включив до спільного майна подружжя та здійснив між сторонами розподіл майна, яке належить ФГ «ОСОБА_4 і К», членом якого є ОСОБА_2

Статтею 20 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.

Фермерське господарство рішення суду першої інстанції не оскаржувало, повноважень таких ОСОБА_2 не надавало.

Згідно п. 4.2. ФГ «ОСОБА_4 і К» майно господарства є власністю засновника, тобто ОСОБА_4

Спільною власністю учасників господарства є чистий прибуток (п. 7 Статуту).

Фермерське господарство не ліквідоване і не перебуває у стадії ліквідації, відповідно майно господарства між його учасниками не розподілялося.

ОСОБА_2 із членів господарства не виходив, належна йому частка майна не виділялася.

Отже ОСОБА_2 не довів наявність у нього матеріально-правового зв'язку з предметом спору. Суд не вирішував питання про його майнові права чи обов'язки, а тому він не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження рішення суду у цій справі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПКправа на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПКпостановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Враховуючи, що обставини, які свідчать про відсутності у ОСОБА_2 права на апеляційне оскарження рішення та додаткового рішення суду були встановлені в ході апеляційного розгляду, то відкрите апеляційного провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 209, 292, 297, 315 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2013 року та додаткове рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2014 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Л. Карпенко

Судді: А.М. Головань

С.М. Єгорова