У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 жовтня 1996 року з ОСОБА_7 на її користь стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини доходів до досягненню дитиною повноліття. З грудня 2001 року відповідач припинив сплачувати аліменти, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 28 січня 2014 року склала 57 763 грн 31 коп.

Просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів з 01 лютого 2004 року по 31 березня 2013 року у розмірі 427 106 грн.

Справа перегадалася судами неодноразово.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 травня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 червня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 390 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню у розмірі 336 283 грн 10 коп.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 жовтня 1996 року з ОСОБА_7 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_9 на доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини доходів, починаючи з 24 вересня 1996 року до досягнення дитиною повноліття.

Із постанови державного виконавця державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 28 січня 2014 року, якою звернуто стягнення заборгованості з ОСОБА_7 за аліментами на заробітну плату у розмірі 70 % заробітку, вбачається, що сума заборгованості за аліментами станом на 28 січня 2014 року склала 57 763 грн 31 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16.

Із розрахунку заборгованості, наданого представником ОСОБА_6 - ОСОБА_10, вбачається, що аліменти на дитину відповідачем не сплачувалися починаючи з лютого 2007 року взагалі (а. с. 102−104, т. 1), тому висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про те, що строк заборгованості становить один місяць за кожен місяць несплати неправильний і не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що розрахунок заборгованості відповідача за аліментами не відповідає вимогам закону, ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначене вище порушення призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак