Провадження № 2/127/5494/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Овсюка Є.М.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1, фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів оренди нежитлового приміщення комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року 01.06.2015 року ОСОБА_3 уклала з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 договір оренди нежитлового приміщення комерційного призначення (павільйон).

Згідно умов Договору, Відповідач як Орендодавець передає а Позивач 1 як Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (павільйон), загальною площею 27 м2 за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 103а для здійснення діяльності у сфері громадського харчування розміщення кафе, без права передачі його у суборенду.

Відповідно п. 3.1. Договору, розмір орендної плати встановлений у 1165 грн.

Водночас, 01.07.2015 року ОСОБА_3 уклала з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 ще один договір оренди цього ж нежитлового приміщення комерційного призначення (павільйон).

Згідно умов Договору, Відповідач як Орендодавець передає а Позивач 1 як Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (павільйон), загальною площею 27 м2 за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 103а для здійснення діяльності у сфері громадського харчування розміщення кафе, без права передачі його у суборенду.

Відповідно п. 3.1. Договору, розмір орендної плати встановлений у 3495 грн.

Посилаючись на те, що під час укладання з позивачами вищезазначених договорів, ОСОБА_3 не було додержано вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання таких правочинів недійсними позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в серпні 2016 року звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання зазначених договорів недійсними.

Зазначена позиція грунтується на такому:

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 ЦК України унормовано, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Водночас, відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності складають права володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном (ст.317 ЦК України).

Втім, оспорювані договори оренди, не містять відомостей та їх документального підтвердження про належність предмету оренди ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачі і їх представник ОСОБА_5 вимоги позову підтримали обґрунтовуючи їх обставинами викладеними в позові.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, про що надав письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову приймаючи до уваги наступне.

По справі встановлено, що у серпні 2016 року ОСОБА_3 уклала з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 договір оренди нежитлового приміщення комерційного призначення (павільйон).

Згідно умов Договору, Відповідач як Орендодавець передає а Позивач 1 як Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (павільйон), загальною площею 27 м2 за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 103а для здійснення діяльності у сфері громадського харчування розміщення кафе, без права передачі його у суборенду.

Відповідно п. 3.1. Договору, розмір орендної плати встановлений у 1165 грн.

Водночас, 01.07.2015 року ОСОБА_3 уклала з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 ще один договір оренди цього ж нежитлового приміщення комерційного призначення (павільйон).

Згідно умов Договору, Відповідач як Орендодавець передає а Позивач 1 як Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (павільйон), загальною площею 27 м2 за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 103а для здійснення діяльності у сфері громадського харчування розміщення кафе, без права передачі його у суборенду.

Відповідно до вимог закону Орендар передаючи в оренду нежитлове приміщення(павільйон) повиннен мати право власності на предмет оренди або майнове право відповідно до ст.. 761 ЦК України.

Таких документальних доказів належності їй предмету оренди нежитлового приміщення комерційного призначення відповідач суду не надала.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 2 частини 1 статті 208 ЦК України унормовано, що правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі.

Втім, Відповідачем не надано суду жодного договору, укладеного Відповідачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Енергоресурс» (), котрий відповідав би вимогам Цивільного кодексу України щодо набуття права власності на предмет оренди.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів і зобовязань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч1,2.cт. 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових

або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Останньому кореспондує п. 2.1. ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, згідно якому первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи власника на їх проведення.

Втім зміст наданої Відповідачем накладної від 26.01.2009 року № 26/0109 як підставу набуття права власності на предмет оренди, не надає суду можливості ідентифікувати посадову особу ТОВ «Поділля Енергоресурс», яка відповідальна за складення такої накладної.

Крім того, Відповідачем не надано суду доказів реальності проведеної господарської операції з придбання вагону металевого, якими могли бути докази сплати Відповідачем коштів в сумі 45 000 грн., на рахунок ТОВ «Поділля Енергоресурс» як оплата вартості придбаного металевого вагону тощо.

Натомість суд приймає до уваги лист № 50 від 30.11.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Енергоресурс» (), місцезнаходження якого м. Київ, Печерський район, вул. Госпітальна, будинок 12-Д, в якій товариство заперечує наявність будь яких взаємовідносин із Відповідачем (РОНКПП НОМЕР_1) та повідомляє, що основним видом економічної діяльності Товариства є торгівля електроенергією.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно п. 1.1. оспорюваних Договорів оренди, предметом оренди є нежитлове приміщення (павільйон), загальною площею 27 м2 за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 103а для здійснення діяльності у сфері громадського харчування розміщення кафе.

Державні будівельні норми В.2.2-23:2009 дають визначення Павільйону -це торговельний об'єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має торговельну залу для покупців.

Іншими словами, Павільйон це тимчасова споруда з полегшених конструкцій для провадження торгівельної (підприємницької) діяльності.

Згідно ч. ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом від 21.10.2011 року № 244 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (зареєстрованого у МЮУ 22.11.2011 року за № 1330/20068) затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2.1.-2.3 Порядку, підставою для розміщення тимчасової споруди (ТС) є паспорт привязки.

Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

До заяви додаються:

-Графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М1:500 кресленням контурів ТС з привязкою до місцевості;

-Реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація)

Даний перелік є вичерпним.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів правомірного розміщення ОСОБА_3 предмету договору оренди (павільйону) на земельній ділянці за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 103А.

Більш того, згідно відповідей Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07.06.2016 року № 01-00-011-14179, Вінницької районної ради від 06.06.2016 року № 01-08/511, Якушинецької сільської ради №02-18/409 від 08.06.2016 року громадянка ОСОБА_3 з питань можливості розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою м. Вінниця, вул.Хмельницьке шосе, 103А або с. Якушинці, вул. Хмельницьке шосе, 103А до вищеперерахованих органів місцевого самоврядування не зверталась.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

При цьому такі права, свободи та інтереси повинні бути легітимними тобто виникати та існувати на підставі, у порядку та у спосіб, визначений законами України.

Відповідно ст. 203 ЦК України :

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин, укладенням ОСОБА_3 договорів оренди від 01.06.2015 року та 01.07.2015 року за відсутності та не підтвердження в суді права власності на обєкт оренди, та відносно споруди, котра розміщена з порушенням Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, було порушено п.1.ч.1 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання недійсними договорів оренди нежитлового приміщення (павільйону) від 01.06.2015 року та 01.07.2015 року.

Таким чином, наявні підстави для задоволення позову.

Судові витрати суду розподіляє відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стягуючи з відповідача на користь позивачів понесені і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись ст..15, 203, 2015, 316, 328, 761 ЦК України, ст..ст. 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Визнати недійсним договір оренди від 01.06.2015 року оренди нежитлового приміщення (павільйону), загальною площею 27 кв.м за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 103а для здійснення діяльності у сфері громадського

харчування - розміщення кафе, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП

ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір оренди від 01.07.2015 року оренди нежитлового приміщення (павільйону), загальною площею 27 м2 за адресою: м. Вінниця,

вул. Хмельницьке шосе, 103а для здійснення діяльності у сфері громадського

харчування - розміщення кафе, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП

ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 Петрівнина користь ОСОБА_1 1378 гривень судового збору та на користь ОСОБА_2 1378 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: