Справа № 640/1720/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року

Київський районний суд міста Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Страхова компанія «Київ РЕ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у сумі 22065,65 грн., судовий збір 551 грн. 20 коп.

В своїх доводах посилається на те, що 09.11.2015 р. внаслідок ДТП керованому ним та належному йому автомобілю НОМЕР_1 були завдані механічні пошкодження. Винною у скоєнні вказаної ДТП визнана водій ОСОБА_2, яка керувала автомобілем НОМЕР_2. Вказані обставини підтверджуються постановою суду від 30.11.2015 року. Його вина у вчиненні ДТП не встановлена. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ Страхова компанія «КИЇВ-РЕ», діючий на день ДТП поліс АІ №5274202, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 50000,00 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 0241/15 від 11.12.2015 року розмір шкоди, завданої пошкодженням внаслідок ДТП автомобіля складає 20523,61 грн. Ним також понесені витрати на оплату послуг експерта у сумі 1320,00 грн. та витрати на оплату телеграфних повідомлень відповідача та третьої сторони про проведення огляду пошкодженого автомобіля експертом у сумі 110,02 грн. та 112,02 грн. У зв'язку з цим, відповідач повинен сплати вказані кошти.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Зазначив, що одразу після ДТП ОСОБА_1 повідомила в телефонному режимі свою страхову компанію про ДТП. Про те, що була застрахована в ТДВ Страхова компанія «КИЇВ-РЕ» позивачу відомо зі слів ОСОБА_2 Ні працівники страхової компанії ОСОБА_1, ні працівники страхової компанії ОСОБА_2 не приїхали на місце ДТП, тому що автомобілі отримали незначні пошкодження. З вимогою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 зверталася в телефонному режимі, ніяких письмових заяв ОСОБА_1 не подавала страховику, письмових відповідей з відмовою страховика від сплати виплат не має. Зазначив, що не є обов'язком потерпілої особи проводити вказані дії.

Представник ТОВ «Страхова компанія «Київ РЕ» не з'явився, надав письмові заперечення, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначив, що при здійсненні страхової діяльності страховик керується ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.35.1. ст. 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Натомість, ОСОБА_1 як особа, потерпіла в наслідок ДТП, не тільки не виконала вимог Закону щодо письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а й навіть не зателефонувала до ТДВ «СК «Київ Ре» з повідомленням про ДТП. З огляду на наведене, співробітники ТДВ «СК «Київ Ре», отримавши 12.11.2015 року повідомлення телеграфом про запрошення представника на огляд автомобіля не змогли ідентифікувати як подію (ДТП), з приводу якої надійшов виклик, так і пошкоджений транспортний засіб. Отже, страховик був позбавлений можливості виконати вимоги Закону та свої обов'язки за Законом, в зв'язку з відсутністю (неподанням ОСОБА_1) будь-яких документів, що свідчать про настання ДТП, в якій було пошкоджено майно позивача. Страховик жодним чином не порушував прав чи законних інтересів ОСОБА_1, у позивача взагалі не було підстав звертатись з позовною заявою до суду. Натомість ОСОБА_1 необхідно було виконати вимоги Закону та звернутися до ТДВ «СК «Київ Ре» з відповідним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Надалі б страховик виконав всі свої обов'язки, передбачені Законом, та сплатив би потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі, визначеному представником страховика.

ОСОБА_2 не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

09.11.2015 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2 на перехресті Білгородське шосе та вул. Ак. Проскури, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, чим порушила п. 13.1 ПДР України.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2015 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні вказаного ДТП (а.с. 5).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію право власності від 23.07.2013 року, легковий автомобіль НОМЕР_1, 2013 року випуску, належить ОСОБА_1(а.с. 14)

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №0241/15 від 11.12.2015 року, проведеного за заявою ОСОБА_1, вартість матеріального збитку спричиненого володільцю автомобіля НОМЕР_1, становить 20523 грн. 61 коп. з урахуванням ПДВ (а.с. 6-13)

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до преамбули ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон від 01.07.2004 року), цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 3 Закону від 01.07.2004 року, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону від 01.07.2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону від 01.07.2004 року, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Згідно з п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону від 01.07.2004 року, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону від 01.07.2004 року, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

У пункті 35.2 вказаної статті встановлено перелік документів, які додаються до заяви.

Після чого, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону від 01.07.2004 року, страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК.

Разом з тим, позивачем не надані жодні належні та допустимі докази, що позивач виконала вимоги пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону від 01.07.2004 року та невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надала страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, при цьому відповідач категорично заперечує про здійснення будь-якого повідомлення про ДТП, що позбавило можливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання тощо.

Також позивачем не надано доказів про виконання вимог п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону від 01.07.2004 року щодо сприяння позивачем страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, повідомлення страховика про всі відомі позивачу обставини та надання для огляду та копіювання наявні документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа.

Не надано допустимих та належних доказів на підтвердження виконання позивачем вимог п. 35.1 ст. 35 Закону від 01.07.2004 року щодо подання страховику заяви про страхове відшкодування для отримання страхового відшкодування.

Як зазначив відповідач, страховиком не приймалось рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Посилання представника позивача на те, що позивач звертався в телефонному режимі до страховика з вимогами про виплату страхового відшкодування тощо, не є виконання вказаних вимог Закону, крім того, не доведено навіть факту повідомлення телефоном.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач виконав вимоги Закону від 01.07.2004 року для отримання страхового відшкодування.

Більш того, в матеріалах справи відсутні навіть договори страхування (поліси загальнообов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів) учасників ДТП, у яких вказується строк дії договору, ліміт відповідальності, розмір франшизи тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Про необхідність надання доказів на підтвердження обставин, на які посилався представник позивача в судовому засіданні, суд роз'яснював представнику, роз'яснював права та обов'язки, однак будь-яких клопотань представником не заявлялось, на що представник зазначав, що ці обставини він не повинен доводити.

Будь-яких поважних причин ненадання позивачем необхідних доказів у справі не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вказані норми ЦПК України закріплюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу.

При цьому суд враховує вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки.

За таких обставин, у суду немає законних підстав для покладання на відповідача обов'язку сплати страхового відшкодування, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. стягненню з відповідача не підлягає.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 979 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Страхова компанія «Київ РЕ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий -