УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» про стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» недораховані та невиплачені кошти за період тимчасової непрацездатності з 28 грудня 1998 року по 31 березня 1990 року у розмірі 1007,08 крб, що у перерахунку на національну валюту станом на 01 липня 2015 року становить 15780,94 грн; одноразову допомогу за перебування на лікарняному від 2-х до 4-х місяців у розмірі 1723,92 крб, що у перерахунку на національну валюту станом на 01 липня 2015 року становить 27013,83 грн. та моральну шкоду в розмірі 14000 крб, що у перерахунку на національну валюту станом на 01 липня 2015 року становить 219380 грн.

Позов мотивовано тим, що 28 грудня 1989 року ОСОБА_4 отримав виробничу травму, однак відповідач ухилився від визнання факту отримання ним травми на виробництві та складання акту за формою Н-1, в зв'язку з чим ці обставини були встановлені рішенням суду і відповідний акт було складено в 2008 році. В липні 2008 року позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності. На думку позивача, на підставі законодавства, яке діяло станом на 28 грудня 1989 рік, в зв'язку з нещасним випадком на виробництві, за ним збереглося місце роботи в товаристві та середня заробітна плата, однак ОСОБА_4 було виплачено лише допомогу по тимчасовій втраті працездатності замість середнього заробітку. Не було також виплачено одноразову допомогу за період перебування на лікарняному від 2-х до 4-х місяців в розмірі 3-х середньомісячних зарплат. В зв'язку з несвоєчасним проведенням розслідування нещасного випадку, який з ним стався в 1989 році, неповного розрахунку за період лікування від отриманих травм, відповідач заподіяв йому моральної шкоди, у зв'язку з чим, останній звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 11 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на користь ОСОБА_4 не донараховані та невиплачені кошти за період тимчасової втрати непрацездатності з 28 грудня 1989 року по 31 березня 1990 року в сумі 7402,82 грн. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивача ОСОБА_4 з 30 грудня 1974 року по 26 червня 2004 року працював на різних посадах ТзДВ «Камянець-Подільського електромеханічного заводу» (т.1 а.с. 12-13).

Згідно акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 12 лютого 2008 року з ОСОБА_4 відбувся нещасний випадок о 08.30 год. 28 грудня 1998 року (т.1 а.с.89-91).

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2011 року (№22-ц-3404) встановлено, що ВАТ «Камянець-Подільський електромеханічний завод» не провів доплати до середнього заробітку ОСОБА_4, у зв'язку з переведенням на інше місце роботи за період з 25 вересня 1989 року по 25 листопада 1989 року в сумі 566,28 крб, яка з урахуванням індексів інфляції станом на 01 січня 2011 року в гривнях становить 5119,17 грн.

Відповідно до висновку експерта №931/14-22 від 12 грудня 2014 року заробітна плата ОСОБА_4 за жовтень 1989 року складає 216,36 крб.; за листопад 1989 року складає 170 крб., а всього 386,36 крб., за вказаний час позивачем відпрацьовано 44 дні, а тому середньоденна плата ОСОБА_4 для розрахунку лікарняних складає 386,36:44=8,78 крб.

Згідно висновку судово-економічної експертизи №244834/201 від 05 квітня 2011 року розмір доплати до середнього заробітку ОСОБА_4, у зв'язку з переведенням на інше місце роботи за жовтень 1989 року складатиме 247,58 крб, за листопад 1989 року складатиме 210,10 крб. (т.2 а.с.101-103).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючі позов, зурахуванням висновку експерта №1693 від 05 квітня 2011 року та висновку експерта №931/14-22 від 12 грудня 2014 року, враховуючи норми Положення про порядок забезпечення допомоги з державного соціального страхування, затвердженого постановою Президії ВЦРПР від 12 листопада 1984 року, дійшли правомірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача недонарахованих та невиплачених грошових коштів за період тимчасової непрацездатності з 28 грудня 1998 року по 31 березня 1990 року.

При цьому, судами зазначено, що спірна сума підлягає стягненню саме з відповідача, оскільки останній допустив недоплату допомоги, надавши недостовірні дані щодо заробітної плати позивача, що було встановлено судом. Тобто, оскільки спірна сума є боргом товариства по майновій виплаті позивачу, яка належала до виплати останньому ще в період перебування того на лікарняному, і не була виплачена з вини підприємства, тому і стягнення цієї суми слід провести саме за рахунок відповідача.

Крім того, враховуючи глибину душевних страждань позивача, завданих неправомірними діями товариства, які виразилися у неналежній організації трудового процесу, що призвело до травмування працівника, ухиленні відповідача від визнання нещасного випадку як такого, що пов'язаний з виробництвом та складанні акту про нещасний випадок, а також виходячи з принципу розумності і справедливості, судами попередніх інстанцій обґрунтовано визначено розмір грошового відшкодування у рахунок моральної шкоди.

Висновки судів попередніх інстанцій в цій частині узгоджуються з роз'ясненнями викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди».

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
О.С. Ткачук