Справа № 183/3076/16
№ 2/183/1921/16
31 серпня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинення дій,
Позивач звернулась до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: вул. Гетьманська (Радянська), 205 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. У вказаному будинку, окрім позивача попереднім власником будинку зареєстровано відповідача ОСОБА_2, яка з набуття позивачем права власності на будинок в ньому не проживала, в зобов`язанні щодо сплати комунальних платежів участі не приймала. Попереднім власником при продажу будинку не повідомлено про осіб, які зареєстровані в ньому та про яку позивач дізналася перед зверненням з позовом, чим порушено права позивача. Тому просить захистити її порушене право власності, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку в будинку, визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком.
Позивач та її представник надали суду заяви згідно яких просили розглядати позов за їх відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала.
Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.
Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2015 року належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Гетьманська (Радянська), 205 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.
Також у вказаному будинку, згідно довідки ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з 13 вересня 1996 року зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Як вбачається з Акту голови квартального комітету № 10 м. Новомосковська від 23 листопада 2015 року, складеного в присутності мешканців будинків № 22 по вул. Дружби в м. Новомосковську ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 з 2000 року не проживала у будинку за адресою місця реєстрації, особистих речей в будинку не має.
Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини того, що у будинку за адресою: вул. Гетьманська (Радянська), 205 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрована в ньому.
У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Ст.158 ЖК України визначено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.
Так, з матеріалів справи не вбачається наявності належним чином укладеного договору найму, доказів на підтвердження сімейних відносин між позивачем та відповідачем , заповіту, інших обставин на підставі яких встановлено сервітут чи право користування відповідачем будинком, належним позивачу, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 15 років.
За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215,224,226 ЦПК України суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинення дій задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинку, розташованого за адресою: вул. Гетьманська (Радянська), 205 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д.О. Парфьонов