Провадження № 2/127/1128/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря Коберник О.Л.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника служби у справах дітей ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діюча в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_3, орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним як такого, що укладений без дозволу органу опіки та піклування,

в с т а н о в и в :

В липні 2015 року ОСОБА_1, діюча в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства в особі Вінницького центрального регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі ПАТ «Мегабанк»), ОСОБА_3, орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним як такого, що укладений без дозволу органу опіки та піклування.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що 05 вересня 2008 року між останньою, як іпотекодавцем, та відповідачем ПАТ «Мегабанк», як іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір № 83-01ПВ/2008-з, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського округу ОСОБА_6 05 вересня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 4598. Вказаний іпотечний договір укладено з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 83-01ПІ/2008 від 05 вересня 2008 року. Відповідно до умов іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житлова квартира № 79, розташована в будинку № 15 по вулиці Квятека в місті Вінниці. Предмет іпотеки належав позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 2008 року, в якому з 2001 року проживала позивач та її неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачу стало відомо, що 26 січня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Про укладення вказаного договору позивачу стало відомо 28 червня 2015 року при примусовому виконанні державним виконавцем рішення суду про виселення її та її неповнолітньої доньки з квартири, яка є предметом іпотеки, без надання іншого житла.

Однак, як зазначає позивач, що при продажу квартири за спірним договором, було грубо порушено норми чинного законодавства, а саме, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки даний договір було вчинено без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

З підстав зазначених вище, позивач звернулась до суду із даним позовом, у якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «Мегбанк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 26 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 67.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 вимоги позову підтримали в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Мегабанк» - ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 вимоги позову не визнали з підстав зазначених у письмових запереченнях (т. 1 а.с. 45, 46 та т. 2 а.с. 65), просили суд у їх задоволенні відмовити.

Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила про обґрунтованість позовних вимог і обставин якими вони обґрунтовуються та просила суд позов задовольнити, оскільки спірним договором порушуються права дитини та даний правочин було вчинено без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Мегабанк» було укладено іпотечний договір № 83-01ПВ/2008-з, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 4598 (т. 1 а.с. 69-72). За умовами вказаного договору (розділ 1 іпотечного договору «Предмет договору»), договір забезпечує виконання іпотекодавцем (ОСОБА_1А.) зобовязання за кредитним договором № 83-01ПВ/2008 від 05 вересня 2008 року та за будь-якими додатковими угодами до нього, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, згідно з умовами якого іпотекодержателем було надано іпотекодавцю кредит на споживчі цілі у розмірі 21 900 дол. США строком з 05 вересня 2008 року по 04 вересня 2018 року. Предметом іпотеки є квартира № 79 в житловому будинку № 15 по вулиці Квятека в м. Вінниці, загальною площею 30,3 кв.м., житловою 17,1 кв.м.

Пунктом 5.1. іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Пункт 5.2.1. іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: іпотекодержатель має право при зверненні на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством.

Користуючись зазначеним вище застереженням, 26 січня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 26 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 67 (т. 1 а.с. 65, 66). Пунктом 1.1. даного договору передбачено, що в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.2.1. іпотечного договору продавець (ПАТ «Мегабанк»), він же іпотекодержатель, передає у власність покупцю (ОСОБА_3В.), а покупець приймає квартиру № 79, загальною площею 30,3 кв.м., що знаходиться у будинку 15, розташованому у м. Вінниці по вул. Квятека. Пунктом 2.1. договору передбачено, що продаж майна за домовленістю сторін вчинено за 260 000 грн., яка була сплачена ОСОБА_3, що підтверджується відповідною копією квитанції (т. 2 а.с. 64).

Укладаючи договір купівлі-продажу квартири, у п. 1.4. даного договору, продавець (ПАТ «Мегабанк») свідчив, зокрема, про те, що внаслідок відчуження вищезазначеного майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких іпотекодавець (ОСОБА_1А.) зобовязаний утримувати за законом чи договором. Одночасно, під час укладення даного договору, представником ПАТ «Мегабанк» - ОСОБА_9 та ОСОБА_3 до нотаріуса було подано їх спільну заяву, підписи яких було здійснено в присутності нотаріуса, в якій зазначено, що представником банка було повідомлено ОСОБА_3 про те, що на квартиру АДРЕСА_2 будь-які права малолітніх та неповнолітніх дітей відсутні (т. 1 а.с. 97).

Однак, вищезазначені умови договору (п. 1.4.) та доводи заяви про відсутність будь-яких прав малолітніх та неповнолітніх на квартиру, яка є предметом спірного договору, не відповідає дійсності та спростовується наступним.

У березні 2014 року ПАТ «Мегабанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку у якому просило виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_3, зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 05 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1, в цей же день між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно житлова квартира АДРЕСА_2, належна останній на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 2008 року, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради та зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 14 квітня 2008 року.

У звязку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість в сумі 177 057 грн 63 коп. та звернуто стягнення на предмет іпотеки. На підставі вказаного рішення ПАТ «Мегабанк» отримало виконавчі листи та предявило їх до виконання.

Під час проведення виконавчих дій було встановлено, що за вищевказаною адресою, окрім боржника ОСОБА_1, зареєстрована її неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що факт реєстрації та проживання неповнолітньої дитини у квартирі, яка є предметом іпотеки, порушує права ПАТ «Мегабанк» як іпотекодержателя, оскільки останній позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, позивач просив позов задовольнити.

Так, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Мегабанк» про виселення та зняття з реєстраційного обліку, відмовлено (т. 1 а.с. 170-173).

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2014 року скасовано вказане вище рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення. Зобов'язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області зняти з реєстрації у квартирі АДРЕСА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Дане рішення виконувалось в примусовому порядку, Державною виконавчою службою, та було виконано 28 травня 2015 року, про що старшим державним виконавцем Вишеньського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_10 28 травня 2015 року складено відповідний акт та цього ж числа винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (т. 1 а.с. 199).

Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 26 січня 2015 року був укладений в період, коли відбувалось фактичне виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення (рішення суду про виселення 28 липня 2014 року, а виконане 28 травня 2015 року), а відтак, Публічному акціонерному товариству «Мегабанк» на час укладення оспорюваного договору (26 січня 2016 року), достеменно було відомо про проживання в квартирі неповнолітньої дитини.

Крім цього, в подальшому, 13 січня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою скасував рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2014 року, яким було виселено ОСОБА_1 та її неповнолітню доньку ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_6, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 1 а.с. 215-218).

Так, ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2014 року залишено без змін (т. 2 а.с. 5-7).

Варто зазначити про висновки суду першої інстанції в рішенні від 26 травня 2014 року про те, що неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, належало та належить право проживання та користування квартирою № 79 в будинку № 15 по вул. Квятека в м. Вінниці, оскільки власником вказаного майна є її матір ОСОБА_1, яка проживала в ньому, де судом було взято до уваги довідку № 3 від 28 квітня 2014 року № 3708, виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора № 12 паспортний відділ», у відповідності до якої в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01 квітня 2001 року та зареєстрована ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 21 серпня 2001 року.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина 3 статті 61 ЦПК України).

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, судом встановлено, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири від 26 січня 2015 року неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, належало та належить право проживання та користування квартирою № 79 в будинку № 15 по вул. Квятека в м. Вінниці, оскільки власником вказаного майна є її матір ОСОБА_1, яка проживала в ньому, і про вказану обставину Публічному акціонерному товариству «Мегабанк» було відомо під час укладення спірного договору, про що судом зазначалось вище.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

За змістом статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Верховний Суд України в Постанові від 16 вересня 2015 року висловив правову позицію у справі № 6-392цс15, в якій зазначено про те, що аналізуючи положення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів. Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обовязковою.

Окрім того, Верховний Суд України, висловив правову позицію у постанові від 01 липня 2015 року (справа № 6-396цс15), що відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Частиною 1 статті 203 ЦК України та частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири від 26 січня 2015 року був укладений між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 в порушення вимог частини 1 статті 203 ЦК України та частини 1 статті 215 ЦК України, а тому є недійсними, оскільки неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири мала право користування квартирою, яка була постійним і єдиним місцем її проживання, в зв'язку з чим для укладення спірного договору необхідна була згода органу опіки та піклування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_11, яка є одночасно законним представником своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, слід задовольнити.

У звязку із задоволенням позову, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., відповідно до статті 88 ЦПК України, підлягає стягненню в рівних частках з відповідачів на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Закону України «Про охорону дитинства», суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між Публічним акціонерним товариством «Мегбанк» () та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 26 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 67.

Стягнути в рівних частках з Публічного акціонерного товариства «Мегбанк» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_12