Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Карпенко С.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, треті особи: Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва Південно-східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 04 травня 2016 року,-
вс т а н о в и л а:
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі Виконком), треті особи: житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз», квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва, Міністерства оборони України про визнання дій виконавчого комітету Миколаївської міської ради по відмові у виключенні квартири АДРЕСА_1 з числа службових неправомірними та зобов`язання виконавчого комітету Миколаївської міської ради вчинити дії щодо виключення даної квартири з числа службових і переведення вказаної квартири до громадського житлового фонду м. Миколаєва та видати постійний ордер на надання їй житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 23 жовтня 1983 року її було прийнято на роботу до Житлово-експлуатаційної контори №23 м. Миколаєва на посаду двірника.
У липні 1990 року нею отримано ордер за №287 на проживання у квартирі АДРЕСА_1 на підставі листа начальника Відділення морської інженерної служби 1995.
У 2014 році, звернувшись до Миколаївської міської ради із заявою про безоплатну приватизацію вищезазначеної квартири, ОСОБА_1 дізналася про те, що вказана квартира має статус службової та закріплена за військовою частиною Відділенням морської інженерної служби НОМЕР_1 .
Позивачка зазначала, що в подальшому звернувшись до Виконкому із заявою про зняття з квартири статусу службової, їй було повідомлено, що зазначена процедура може бути здійснена лише за згодою Квартирно-експлуатаційного відділу Миколаївського гарнізону. Між тим, даний відділ такої згоди не надає.
Посилаючись на те, що спірна квартира знаходиться поза межами військової частини та у будинку, який знаходиться на балансі Миколаївської міської ради, позивачка просила визнати дії Виконкому по відмові у виключенні спірної квартири із числа службових, неправомірними та зобов`язати ОСОБА_3 вчинити дії щодо зняття такого статусу, переведенні квартири до громадського житлового фонду та видачі позивачці постійного ордеру на квартиру.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 04 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судами встановлено, що 18 липня 1990 року начальник військової частини Відділення морської інженерної служби НОМЕР_1 звернувся до Виконкому із проханням про включення до числа службових квартири АДРЕСА_1 для проживання у ній двірника будинкоуправління військової частини ОСОБА_1 .
Між тим, трудова книжка позивача не містить даних про її трудову діяльність у будинкоуправлінні даної військової частини.
Рішенням Виконкому від 30 липня 1990 року №240 дану квартиру включено до числа службових.
У серпні 1990 року позивачу видано ордер на вселення до службової квартири Відділення морської інженерної служби 1995, про що свідчить лист Миколаївської міської ради від 05 червня 2014 року.
ОСОБА_1 зареєстрована у вищевказаній квартирі з 21 серпня 1990 року.
Згідно з довідкою ЖЕК №4 ЖКП ММР «Бриз» від 03 липня 2014 року №1075 будинок, у якому знаходиться спірна квартира, розташований на території міської громади та обслуговується даним ЖЕКом.
21 липня 2014 року позивачка зверталася до Виконкому із заявою про виключення квартири з числа службових, на яку отримала відповідь про можливість зазначеного при наявності клопотання начальника Миколаївського гарнізону.
На звернення позивача з цього приводу до начальника Миколаївського гарнізону та квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва Південно-східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України вона отримала відмову, оскільки не є і ніколи не була військовослужбовцем.
Згідно з ч.1 ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Порядок надання службових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду та користування ними врегульований Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року N 37 (далі Положення).
Пунктом 6 Положення визначено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.
Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Так, спірна квартира є службовою колишньої структури Міністерства Оборони та відповідно до п. 3.5 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України №737 від 30 листопада 2011 року (в редакції від 01 серпня 2014 року) вона може бути виключена із складу службових рішенням виконавчого комітету ММР прийнятим на підставі клопотання начальника Миколаївського гарнізону, погодженого з начальником КЕВ м. Миколаєва, при цьому вимагати зняття з квартири статусу службової, мають право виключно військовослужбовці та члени їх сімей.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки потреба у службовому використанні спірної квартири не відпала, вона не була виключена з числа жилих, до Виконкому не надходило клопотання уповноваженої особи Міністерства оборони України про виключення її з числа службових, а позивач ніколи не була військовослужбовцем та не відноситься до членів сім`ї військовослужбовця.
Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.
За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.
Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , відхилити.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_4 Євтушенко
С.О. Карпенко