У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона на законних підставах користується земельною ділянкою площею 0,55 га біля будинку АДРЕСА_1 й на цій земельній ділянці вона з сім'єю протягом 1995 - 2000 років посадила плодові дерева. 16 квітня 2015 року ОСОБА_4, який є суміжним землекористувачем, зрізав на її земельній ділянці 13 плодових дерев: сливи та вишні, після чого викорчував пеньки та захватив земельну ділянку, внаслідок чого завдав їй майнової шкоди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь 6 750 грн 50 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 3 100 грн.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу змінено, зменшено їх розмір до 2 тис. грн. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що між земельними ділянками сторін знаходиться межа і Рижанська сільська рада Володарсько-Волинського району Житомирської області дозволила провести під'їзну дорогу до суміжних землекористувачів, на вказаній земельній ділянці, яка перебуває у загальному користуванні територіальної громади Рижанської сільської ради на межі з землекористувачем, ОСОБА_3, росли плодові дерева, які 16 квітня 2015 року самовільно зрізав ОСОБА_5, однак позивач не надала належних і допустимих доказів того, що плодові дерева, які зрізав відповідач, знаходились на належній їй земельній ділянці та що саме діями відповідача їй завдана шкода.

Апеляційний суд, погодився з таким висновком суду першої інстанції, зменшивши розмір витрат на правову допомогу.

Проте погодитись із таким висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що сторони є землекористувачами земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1

Рішенням Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 4 березня 2010 року ОСОБА_3 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на землю площею 0,80 га, якою вона користується з 1998 року.

Рішенням Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 7 червня 2012 року ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,51 га.

Рішенням Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 22 січня 2015 року дозволено провести під'їзну дорогу між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шириною 6 м, довжиною 100 м до земельних ділянок землекористувачів.

Рішенням Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 7 квітня 2015 року вирішено провести зачищення території під'їзної дороги зі сторони земельної ділянки, що належить ОСОБА_3

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Наведені норми права свідчать про те, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, яку має спростувати відповідач, а позивач не повинен доводити його вину.

У порушення зазначених вимог закону та ст. ст. 212 - 214 ЦПК України суди не надалиналежної правової оцінки висновку проведеної Володарсько-Волинським районним відділом управління Міністерства внутрішніх справ України Житомирської області перевірки від 28 квітня 2015 року, яким встановлено, що у житлових будинках по АДРЕСА_1, біля яких є земельні ділянки, мешкають ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зі своїми родинами. 16 квітня 2015 року на межі, яка розділяє їхні земельні ділянки, ОСОБА_4, нікого не повідомивши, самостійно пошкодив шляхом зрізання плодові дерева: вишні та сливи, що належать ОСОБА_6

Крім того, суди не взяли до уваги довідку Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 19 грудня 2015 року, в якій зазначено, що згідно з технічною документацією із землеустрою щодо проведення робіт з інвентаризації земель у межах населених пунктів Рижанської сільської ради у землекористувача ОСОБА_3 на межі земельної ділянки зі сторони під'їзної дороги з АДРЕСА_2 ростуть фруктові дерева (вишні).

У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте суди не врахували наявність судових рішень Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року та апеляційного суду Житомирської області від 2 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відновлення стану земельної ділянки та знесення самочинного будівництва, якими встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є землекористувачами земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1, й останній самочинно захопив земельну ділянку шириною 6 м та довжиною 100 м, яку рішенням Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 22 січня 2015 року виділено для прокладання під'їзної дороги.

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог закону не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не дали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, не з'ясували на межі чієї земельної ділянки росли фруктові дерева і кому вони належали,що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року на рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик