Номер провадження: 22-ц/785/3033/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Томашевській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2016 року, -

встановила:

13 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом який в подальшому було уточнено до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач ОСОБА_3 з 17.06.2006 року по 04.08.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, та легковий автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказаний автомобіль відповідачем ОСОБА_3 було переоформлено без згоди позивачки на свого батька ОСОБА_4 Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Визнати договір купівлі продажу вказаного автомобіля укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. Встановити порядок користування вказаною квартирою виділивши позивачці в користування кімнату площею 11,1 кв.м. та кімнату площею 10,7 кв.м., відповідачу кімнату площею 19,2 кв.м., а кухню, ванну кімнату, туалет, коридори, комору залишити в спільному користуванні.

В свою чергу ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності.

Посилаючись на те, що спірна квартира позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 була придбана у занедбаному стані, та він за свої кошти зробив в ній капітальний ремонт, тому вважає, що в нього виникло право власності на 1/3 частину спірної квартири. Та просить суд визнати за ним право власності на вказану частину квартири.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 17 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя, по 1/2 частки за кожним, на наступне майно: 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; легковий автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В решті позову відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 498 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині поділу квартири, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати частково, постановити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2М, районний суд виходив з того, що хоч спірна квартира і була придбана під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_3Г, однак на придбання двох третин були використані особисті кошти відповідача і лише 1/3 частина придбана за спільні кошти подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, висновками Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень від 1 лютого 2014 року, розяснено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.

Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Проаналізувавши надані сторонами докази, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що на придбання двох третіх частин спірної квартири були витрачені особисті кошти відповідача, отримані ним за продаж належної йому на підставі договору дарування однокімнатної квартири, а на придбання 1/3 частини цієї ж квартири були витрачені спільні кошти подружжя, а тому спільною сумісною власністю подружжя визнав лише 1/3 частину спірної квартири.

Той факт, що на придбання спірної квартири були витрачені саме кошти, отримані відповідачем від продажу його особистої власності, у судовому засіданні підтвердила і представник позивачки, пояснивши, що частина коштів від продажу квартири відповідачем була використана на придбання ними спірної квартири, а частина на оплату ремонтних та опоряджувальних робіт, виконаних у цій же квартирі після її придбання.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8