Єдиний унікальний номер 448/976/16-ц
Провадження № 4-с/448/3/16
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29.08.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого судді Борисенко В.В.,

при секретарі Рушеляк Г.С.,

з участю скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Кірша В.М.,

начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Мостиського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 та начальника Мостиського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою, якою просила суд: визнати протиправною діяльність (бездіяльність) головного державного виконавця Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 та начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2; зобовязати Мостиський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області виконати ухвалу Мостиського району Львівської області від 23.06.2016 року (справа № 2-298/2006, провадження 6/448/16/16), а саме: зупинити виконавче провадження № 2-298/2006 від 14.09.2006 року; звернути стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист Мостиського районного суду Львівської області № 2-298/2006 від 07.09.2006 року; скасувати вжиті головного державного виконавця Кірша В.М. заходи примусового виконання рішення Мостиського районного суду Львівської області № 2-298/2006 від 15.08.2006 року.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що ухвалою Мостиського райсуду Львівської області від 10.05.2016 року суд замінив сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ОСОБА_4 на ОСОБА_1 у виконавчому провадження № 12/2 (номер ЄДРВП 5155229) щодо стягнення з боржника ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а 23.06.2016 року Мостиський райсуд задоволив заяву головного державного виконавця Кірша В.М. про визнання відмови стягувача ОСОБА_1 від примусового виконання рішення суду; прийнявши відмову стягувача ОСОБА_1 від примусового виконання рішення суду від 15.08.2006 року в частині стягнення з боржника ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі якого видано виконавчий лист № 2-298/2006 від 07.09.2006 року, що перебуває на виконанні в Мостиському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області. Стверджувала, що в телефонному режимі держвиконавцем ОСОБА_3 їй було повідомлено, що ухвала суду від 23.06.2016 року по даний час не виконана.

Вказувала, що вона зверталася зі скаргою до керівництва Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо вжиття заходів до головного державного виконавця Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3, однак на дану скаргу начальником Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 ОСОБА_2 не відреаговано.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги, викладені в поданій нею скарзі, підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити.

Представники Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, зокрема головний держвиконавець ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснив, що судом було замінено сторону виконавчого провадження з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання молодшої дитини ОСОБА_6, однак, оскільки на старшу дитину існує заборгованість в сумі 15744 грн. 84 коп., у звязку з чим вказане виконавче провадження не може бути припиненим, так як в частині вищевказаної заборгованості стягувачем є ОСОБА_4 Також, начальником Мостиського РВ ДВС ОСОБА_2 в судовому засіданні розяснено, що припинення вищевказаного виконавчого провадження може мати наслідком порушення прав стягувача ОСОБА_4, так як така по даний час не зверталася в ВДВС з метою припинення виконавчого провадження, крім того вказав, що відповідь на скаргу ОСОБА_1 дійсно готувалася, однак не зміг пояснити та підтвердити факт направлення такої ОСОБА_1

Дослідивши матеріали скарги, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення даної скарги, виходячи з наступних підстав.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.ст.383, 384 ЦПК України та ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 15.08.2006 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів, зокрема, вирішено стягувати з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 150 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31.07.2006 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення Мостиським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 2-298/2006 від 07.09.2006 року про примусове стягнення з ОСОБА_5 аліментів на обох дітей. 14.09.2006 року держвиконавцем Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження з метою виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Оскільки стягувач ОСОБА_4 тривалий час веде асоціальний спосіб життя та належним чином не слідкувала за дітьми, вихованням та утриманням дітей зайнялася скаржник ОСОБА_1, яка являється їх бабцею (зі сторони батька). Так, ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.05.2016 року замінено сторону у вищевказаному виконавчому провадженні, а саме стягувача ОСОБА_4А на ОСОБА_1, однак лише в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як старша дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час вже досягла повноліття. Вказана ухвала суду набрала законної сили 03.06.2016 року.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 23.06.2016 року прийнято відмову стягувача ОСОБА_1 від примусового виконання рішення суду від 15.08.2006 року по цивільній справі № 2-298/2006 в частині стягнення з боржника ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі якого видано виконавчий лист № 2-298/2010 від 07.09.2010 року, який перебуває на виконанні Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області (виконавче провадження №12/2 (номер за ЄДРВП: 5155229). Дана ухвала набрала законної сили 30.06.2016 року.

На підставі вказаної ухвали скаржник вимагає у Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, зокрема головного держвиконавця ОСОБА_3, зупинити виконавче провадження № 2-298/2006 від 14.09.2006 року, звернути їй, як стягувачу, виконавчий лист Мостиського районного суду № 2/298/2006 від 07.09.2006 року та скасувати вжиті держвиконавцем заходи з примусового виконання рішення Мостиського районного суду від 15.08.2006 року.

У відповідності до положення ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Зазначені вимоги держвиконавець ОСОБА_3 не виконав, а тому ОСОБА_1 13.07.2016 року звернулася з відповідною скаргою до керівництва Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2, однак по данай час відповіді по такій скарзі не отримала. Причин нерозгляду вказаної скарги начальник ВДВС в судовому засіданні спростувати не зміг.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1, ч.3 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, в іншому випадку його рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 31) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст. 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непредявлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст.51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Як встановлено судом, виконавчий лист Мостиського районного суду Львівської області № 2/298/2006 від 07.09.2006 року, видано на стягнення аліментів на обидві дитини, а саме на ОСОБА_8, стягувачем якої є ОСОБА_4, та ОСОБА_6, стягувачем якої на даний час є скаржник ОСОБА_1 Відтак, остання вправі ставити будь-які вимоги в рамках закону лише в частині, що стосується молодшої дитини ОСОБА_6, однак за жодних обставин не вправі вимагати зупиняти виконавче провадження, повертати їй виконавчий лист або ж скасовувати вжиті заходи по цьому ж виконавчому листу, так як таке право належить лише стягувачу, а вона не являється стягувачем відносно старшої дитини.

Оскільки по даному виконавчому провадженню по сплаті аліментів на старшу дитину ОСОБА_8, попри досягнення нею повноліття, існує заборгованість в розмірі 15744 грн. 84 коп. та стягувачем по вказаній заборгованості рахується ОСОБА_4, якою не заявлено вимоги зупинити, повернути або ж скасувати виконавче провадження по вказаній заборгованості, суд не вправі зобовязувати Мостиський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області до таких дій, так як вказане матиме наслідком порушення прав ОСОБА_4, як стягувача.

Натомість суд, визнає неприпустимою бездіяльність керівництва Мостиський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, а саме начальника ОСОБА_2, так як у відповідності до вимог ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» такий повинен був належним чином зреагувати на скаргу ОСОБА_1, оскільки даного роду бездіяльність в певній мірі порушує права ОСОБА_1, як стягувача.

Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, беручи до уваги, що виконавчий лист Мостиського районного суду Львівської області № 2/298/2006 від 07.09.2006 року, видано на стягнення аліментів на обидві дитини, по яких є різні стягувачі, суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 в частині нерозгляду скарги ОСОБА_1 від 13.07.2016 року, та головного держвиконавця Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 в частині незакінчення виконавчого провадження № 2-248/2006 від 14.09.2006 року стосовно стягнення аліментів на неповнолітню ОСОБА_6; а в задоволенні решти вимог даної скарги вважає за необхідне відмовити за безпідставністю таких вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 209, 383 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Вимоги скарги ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Мостиського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 в частині нерозгляду скарги ОСОБА_1 від 13.07.2016 року, та головного державного виконавця Мостиського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 в частині незакінчення виконавчого провадження № 2-248/2006 від 14.09.2006 року стосовно стягнення аліментів на неповнолітню ОСОБА_6.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_9