Справа №173/1805/16-ц
Провадження №2/173/914/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення оплати за договором купівлі - продажу товару з відстроченням платежу,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про стягнення оплати за договором купівлі - продажу товару з відстроченням платежу до відповідачів ОСОБА_2, та ОСОБА_3, згідно якої просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 14000 грн., грошових коштів оплати за договором купівлі-продажу двох голів худоби, укладеного 05.04.2015 року та понесені судові витрати посилаючись на наступне: відповідачі, будучи йому раніше знайомими особами, скупували у жителів селища та продавали м'ясо на ринках Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

05.04.2015 року до належної йому садиби на автомобілі ВАЗ 2106 червоного кольору з причепом прибула ОСОБА_3, і попросила продати їй вирощених ним теличку та бичка. Він погодився на цю пропозицію, і вони визначили вагу худоби у 290 та 300 кг., живої ваги відповідно та встановили, що ціна за дві голови худоби буде складати 14000 грн.

ОСОБА_3, також повідомила, що худобу вона купує разом з відповідачем ОСОБА_2, яка займається реалізацією м'яса і попросила відстрочити сплату суми 14000 грн.. на один тиждень, пообіцявши, що гроші вона поверне разом із ОСОБА_2, після продажу м'яса худоби.

Оскільки відповідачі не один раз брали худобу у жителів селища з відстроченням платежу, то він погодився з даними умовами та повірив відповідачу ОСОБА_3

Крім цього як гарантію розрахунку з ним за придбану худобу ОСОБА_3, залишила йому паспорт, військовий квиток та індивідуальний податковий номер чоловіка ОСОБА_2, - ОСОБА_4, які до цих пір знаходяться в нього.

В той же день в його дворі ОСОБА_3, та її чоловік забили продану ним худобу, завантажили її на причіп автомобіля та поїхали.

Разом з тим, через тиждень після продажу худоби відповідачі не розрахувались з ним. Він неодноразово телефонував відповідачам та просив повернути йому гроші. Відповідачі обіцяли в найкоротший строк повернути гроші, але обіцянок своїх не дотримались.

18.08.2016 року відповідач ОСОБА_2, визнала, що винна йому 14000 грн., про що власноручно написала розписку.

Проте до цього часу відповідачі не розрахувались з ним, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному об'ємі та просить їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що ОСОБА_2, на даний час повернула йому 2000 грн., двічі передавши по 1000 грн.

Відповідач ОСОБА_2В,. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, при цьому пояснила, що, що вона скуповувала м'ясо худоби, так як торгує ним на ринку. Їй зателефонувала її кума ОСОБА_3, та повідомила, що один її дорий знайомий продає худобу на забій. Так в той час у неї було багато м'яса яловичини і його не досить добре розкуповували вона не хотіла брати цю худобу. Але ОСОБА_3, її вмовила, пославшись на те, що це її добрий знайомий і йому вкрай необхідно задати худобу. Вона погодилась на дану пропозицію, але домовилась з позивачем, що розрахується з ним пізніше, так як вільних грошей в неї не було. А як тільки вона продасть м'ясо та вторгує гроші, тоді і розрахується з ним. Вона забрала м'ясо з метою його реалізації, але зважаючи на те, що декілька днів йшов дощ і причеп з м'ясом знаходився на дворі, вона його не встигла продати. Через кілька днів, коли вранці вона вийшла на подвір'я то побачила, що причіп з м'ясом в неї вкрали, про що вона повідомила у відділення поліції. Вона визнає свій обов'язок щодо розрахунку з позивачем. Але хоче зазначити, що йому на даний час вона повернула 4000 грн., та 500 грн., за бензин, так як позивач неодноразово приїздив до неї на ринок, вимагав гроші, перешкоджав їй торгувати. Крім того вони домовлялись, що вона купує худобу не за 14000 грн., а за 12700. Тому вважає, що винна позивачу значно меншу суму.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та надала суду наступні пояснення. Весною 2015 року вона з чоловіком їхали на ринок, везли свинину на продаж. На заправочній станції до них підійшов ОСОБА_1, та почав просити, щоб вони забрали у нього худобу на м'ясо. Так як вона сама на ринку не торгує, то сказала, що дасть позивачу телефон своєї куми ОСОБА_2, яка торгує м'ясом. Позивач неодноразово телефонував ОСОБА_2 щоб вона закупила у нього худобу. ОСОБА_2, погодилась закупити худобу на м'ясо. З позивачем вони домовились, коли приїдуть до нього та попросили, щоб був його син, щоб допомогти їм забити та розібрати худобу. Разом з ОСОБА_2, вона поїхала до ОСОБА_1 ОСОБА_2, забрала м'ясо на реалізацію у позивача та домовились з останнім, що розрахується з ним пізніше, коли продасть м'ясо. Але так сталось, що через декілька днів у ОСОБА_2, викрали причіп з м'ясом. Вона особисто телефонувала з цього приводу до відділення поліції. Борг перед позивачем вони визнають. Але вважає, що даний борг повинна віддавати ОСОБА_2, так як вона була лише посередником між позивачем та ОСОБА_2, та м'яса у позивача не брала і його реалізацією не займалась. З позивачем вони домовлялись, що за худобу віддадуть йому кошти в сумі 12700 грн.

Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами.

Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язання із договору купівлі - продажу. А саме із закупівлі худоби на м'ясо. Сама закупівля худоби відбулась 04.04.2015 року, що сторонами визнається. При цьому судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, м'ясо на реалізацію у позивача не брала, лише познайомила його з відповідачем ОСОБА_2, яка фактично ї здійснювала у позивача закупівлю худоби та реалізацію м'яса, що підтверджується поясненнями всіх учасників розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають.

Відповідно даний факт доказуванню не підлягає так як визнається сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Судом встановлено, що 04.04.2016 року відповідач ОСОБА_2, забрала у позивача ОСОБА_1О,. м'ясо худоби на реалізацію, що сторонами визнається.

При цьому сторони погодили, що розрахунок за м'ясо відповідач ОСОБА_2, здійснить пізніше після реалізації даного м'яса та отримання прибутку.

Також судом встановлено, що на час розгляду справи розрахунок з позивачем здійснений лише в незначній частині.

В судовому засіданні сторони називають різну суму, стосовно якої вони погодили здійснити закупівлю худоби на м'ясо. Так , позивач вказує, що ціну худоби вони визначили в 14000 грн. Відповідачі посилають на те, що дану суму вони обумовили в 12700 грн. Так як письмового договору сторони не укладали, будь - яких доказів з приводу визначення ціни товару суду не надали, суд, визначаючи ціну товару виходить із наданої суду розписки, вданої ОСОБА_2, ОСОБА_1, згідно якої остання зобов'язувалась повернути позивачу 14000 грн., протягом десяти днів. Розписка датована 18.06.2016 року. Так як обидві сторони вказують, що ця розписка написана саме з приводу не розрахунку за закупівлю худоби, що відбулась 04.04.2015 року, суд вважає, що саме дану суму погодили сторони, при визначенні купівлі-продажу худоби на м'ясо. Посилання відповідача ОСОБА_2О,. на те, що дану розписку вона написала під примусом позивача ніякими доказами не підтверджується. Особливо приймаючи до уваги той факт, що позивач є людиною похилого віку, а відповідач молодою та здоровою людиною.

Враховуючи той факт, що позивач визнає повернення йому боргу за купівлю худоби на м'ясо в сумі 2000 грн., суд вважає за потрібне стягнути з відповідача ОСОБА_2, на користь позивача ОСОБА_1, 12000 грн., за продану худобу.

Так як відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарознавчих документів на нього, якщо договором або іншими актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну переданого товару. договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Стягнення даної суми боргу в солідарному порядку і з відповідача ОСОБА_3, суд не вбачає підстав. Так як в судовому засіданні встановлено, що закупку м'яса здійснювала саме відповідач ОСОБА_2О,, а відповідач ОСОБА_3, лише познайомила позивача з відповідачем ОСОБА_2, та сама закуплю худоби у позивача не здійснювала та реалізацією м'яса не займалась. Тому у стягненні суми заборгованості з відповідача ОСОБА_3, суд вважає за можливе відмовити.

Посилання відповідачів на те, що у них було викрадене м'ясо, яке вони закупили у позивача разом а причепом до автомобіля, ніякими доказами не підтверджене. Крім того цей ризик покладається на відповідача ОСОБА_2, яка після отримання товару у продавця стала його власником та повинна була забезпечити належне його зберігання.

Так як відповідно до ч. 1 ст. 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлена договором або законом.

Виходячи з того, що товар (м'ясо худоби) був переданий позивачем відповідачу ОСОБА_2, тому підстав для звільнення її від відповідальності, тобто оплати за придбаний товар, суд не вбачає.

Вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди в сумі 25000 грн., задоволенню не підлягають, так як позивачем в позові не ставились вимоги про стягнення моральної шкоди, які відповідно до ст. 31, 118, 199 ЦПК України повинні заявлятись в письмовій формі. Крім того правовідносини між сторонами виникли із договору, а саме закупівлі худоби. Нормами цивільного кодексу України не передбачено стягнення моральної шкоди, які виникли із договірних відносин, за виключення випадків, коли сторони погодили дану умову в самому договорі. Так як будь-яких доказів, що сторони погодили дану умову при укладені договору, суду не надано, дані вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., так як позовні вимоги позивача задоволені.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення оплати за договором купівлі - продажу товару з відстроченням платежу - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 заборгованість за договором купівлі - продажу худоби в сумі 12000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп., за сплачений судовий збір

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга не подавалась. У випадку подання апеляційної скарги, рішення набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване або змінене.

Суддя Петрюк Т.М.