АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Куркіній І.В.

за участю осіб:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником Сокуренко Наталією Вікторівною

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Справа № 752/10681/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13482/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Т.М.Шевченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В обґрунтування зазначено, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову, пославшись на пропуск позовної давності. Вважає, що кредитні правовідносини між банком та відповідачем за кредитним договором від 27.04.2006 року є дійсними, оскільки сторони не виявили бажання припинити їх у порядку встановленому законодавством, а позичальником кошти не повернуті. Вважає, що суд першої інстанції не спростував ту обставину, що заборгованість за кредитом відповідачем не погашена, а тому стягненню підлягають проценти за кредитом та пеня у межах позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції від Банку не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка представника банку в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка норма матеріального права підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк - позовну давність, визначену законом на звернення до суду із даним позовом, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2006 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складається із Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Банку, зі змісту яких слідує, що відповідач ознайомився та згодний із ними та своїм підписом підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до умов кредитного договору кредитний ліміт у розмірі 4 700,00 грн. було установлено на кредитну карту. Карту та ПІН-конверт відповідач отримав.

ЛистомМіністерства фінансів України від 09.12.2003 р. № 31-04200-30-5/7021 затверджено схему відображення кредиту «овердрафт», відповідно до якої кредитове сальдо поточного рахунку, що утворюється за позикою «овердрафт» відображається на підставі виписки банку за кредитом рахунку 31 «Рахунки банку», і відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №2 «Баланс» - у статті «Короткострокові кредити банків» розділу IV пасиву Балансу (форма№1), і відповідно до п.2.2 постанови Правління НБУ від 27.12.2007 р. №481 Банк відображає в бухгалтерському обліку суму наданих кредитів овердрафт за дебетом рахунків клієнтів у результаті чого виникає дебетовий залишок на цих рахунках.

Листом від 06.09.2011 р. за № 1 1-219/3984-10558 Національний банк України роз'яснив, що чинним законодавством України не передбачено обов'язок клієнта банку при укладенні ним кредитного договору укладати договір про відкриття поточного рахунку.

Таким чином, доказом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитних коштів відповідачеві та заборгованості щодо їх повернення, є банківська виписка по рахунку, з якої убачається, що Банк надав грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник порушив грошові зобов'язання внаслідок чого у нього виникла заборгованість по кредиту.

Як вбачається, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становила 34507, 41 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 5959,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом та штрафи відповідно до умов 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 26428,86 грн., фіксована частина штрафу - 500 грн., процентна складова штрафу - 1619,40 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 було подано заяву про застосування позовної давності (а.с.72).

Так, відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливу останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Згідно пункту 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, Банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначений в заяві та пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов кредитного договору строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Як вбачається судом першої інстанції було встановлено, що строк дії карти до останнього календарного дня визначеного місяця, тобто до 09 березня 2009 року.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором лише у жовтні 2015 року, тобто після закінчення встановленого законом трирічного строку для звернення до суду за захистом порушеного права, початок якого слід рахувати зі спливом останнього дня місяця дії виданої банком картки.

Представником позивача не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладався договір про збільшення строку позовної давності.

Враховуючи ту обставину, що кінцевим строком повернення кредиту було 09 березня 2009 року, саме починаючи з вказаної дати позивач протягом трьох років не був позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Таким чином, трирічний строк для звернення позивача до суду з даним позовом закінчився у березні 2012 року, проте позивач звернувся із позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 лише у жовтні 2015 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що задоволенню підлягає додаткова вимога про стягнення неустойки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відтак, враховуючи зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку зі спливом позовної давності на звернення до суду з цим позовом, про застосування якого заявлено відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції по суті спору. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: