Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1738/16-ц
Провадження №: 2/332/913/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Ретинської Ю.І., при секретарі Івановій Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Запорізька міська рада про визнання права на проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Запорізька міська рада про визнання права на проживання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.01.1989 року між нею та відповідачем було укладено шлюб.

Відповідно до договору дарування від 25.10.2005 р. їй належала на праві особистої приватної власності 1/2 частки жилого будинку 20 по вул. Запоріжсталівська у м. Запоріжжя.

Між нею та третьою особою по справі була укладена домовленість про обмін жилими приміщеннями. Так, 31.10.2014 року вона подарувала ОСОБА_3 1/3 частки житлового будинку 20 по вул. 3апоріжсталівська у м. Запоріжжя, в свою чергу ОСОБА_3С, зареєстрував її чоловіка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, а тому вона має право на проживання в зазначеній квартирі.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, та просили суд їх задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, адже вважає, що позов предявлений до неналежного відповідача. Так, спірна квартира не приватизована, а тому належить територіальній громаді в особі Запорізької міської ради. Крім того, всі доводи позовної заяви не доведені належними доказами.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав, що позов підлягає задоволенню.

Третя особа - Запорізької міської ради в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є повідомлення про вручення поштового відправлення. Будь-яких заяв на адресу суду не надходило.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 є її донькою, а ОСОБА_6 це колишній чоловік доньки. Вона була присутня при всіх домовленостях з приводу обміну квартири по вул. Орджонікідзе на будинок по вул. Запоріжсталівська. Спірну квартиру ще до розлучення доньки та зятя планували віддати онуці. Донька не зверталась до відповідача з приводу прописки або проживання її чи онуки в квартирі по вул. Орджонікідзе.

Вислухавши пояснення сторін у справі, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

14.01.1989 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб (а.с. 7). 30.11.2015 року був розірваний шлюб між позивачем та відповідачем по справі (а.с. 8).

Відповідно до договору дарування від 25.10.2005 р. ОСОБА_1 належала на праві приватної власності 1/2 частки жилого будинку 20 по вул. Запоріжсталівська у м. Запоріжжя, що також підтверджується витягом про права власності на нерухоме майно (а.с. 9-12).

31.10.2014 року був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1Є подарувала ОСОБА_3 1/3 частки житлового будинку 20 по вул. 3апоріжсталівська у м. Запоріжжя (а.с. 13-15).

Після укладення зазначеного договору у тому ж році ОСОБА_3 прописав ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Адресно-довідкового сектору ДМС України в Запорізькій області (а.с. 42) та не спростовується сторонами.

Квартира АДРЕСА_2 не приватизована, основним квартиронаймачем є ОСОБА_2, що не оспорюється сторонами по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач звертається до суду з позовом про визнання права на проживання, проте право на проживання не регулюється нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України існує право володіння, користування та розпорядження майном. Зважаючи та той факт, що спірна квартира неприватизована, то праву користування (проживання) передує факт вселення у приміщення.

Ч. 1 ст. 65 ЖК України встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Зважаючи на вищезазначену норму, ОСОБА_2 як наймач має право вирішити питання вселення певних осіб у займане ним приміщення, проте це не є його обовязком.

Окремих вимог щодо вселення позивач не заявляла, а тому позивачем обраний не вірний спосіб захисту.

Що стосується визнання права на користування (проживання) житловим приміщенням, то підстави для визнання такого права визначені у ст. 64 ЖК України.

Так, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що виникли із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 не надавав згоду на вселення ОСОБА_1, а остання, з її слів і зі слів свідка ОСОБА_4, навіть і не зверталась до відповідача з цього питання, а також з питання її прописки за зазначеною адресою, на даний час вона не є членом його сімї, вона не веде з ним спільного господарства, у спірній квартирі ніколи не проживала, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тому суд приходить до в висновку, що позов не знайшов свого обґрунтування, у справі взагалі відсутній спір про право, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 05.08.2016 року.

Суддя Ю.І. Ретинська