Справа № 126/1054/15-ц Провадження № 22-ц/772/553/2016Головуючий в суді першої інстанції Жарун А. П.
Категорія 52Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Денишенко Т.О., Луценко В.В., секретар - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивовані тим, що від спільного шлюбу між сторонами у них народилась дочка. Сімейне життя не склалось. Відповідач покинув сім'ю та виїхав на Вінниччину. В подальшому відповідач був засуджений за скоєння злочину. Спільна дитина проживає разом із позивачкою. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, участі у вихованні дитини не бере та взагалі не цікавиться життям доньки.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бершадського районного суду Вінницької області та ухвалити нове, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено норми матеріального та процесуального права; рішення суду є упередженим та необ'єктивним; не оцінено належним чином та проігноровано докази, надані позивачем; не надано належної оцінки поведінці відповідача. Інші мотиви подібні мотивам позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.12.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 присвоєно прізвище ОСОБА_2 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась спільна донька сторін ОСОБА_4 (а.с. 7).

Подальше подружнє життя не склалось і сторони стали проживати окремо.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 14.04.2010 року (а.с. 6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у вчинках відповідача відсутні дії, що мають ознаки системного, свідомого та злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків, а батьківські обов'язки він не виконує через незалежні від нього причини, оскільки перебуває у місцях позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що суд вірно встановив всі обставини у справі і правильно застосував норми матеріального права.

Статтею 164 СК України визначено вичерпний перелік підстав відповідно до яких судом може бути позбавлено батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16 вищевказаної постанови).

Згідно пункту 17 зазначеної Постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Судом встановлено, що вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 26.11.2007 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на сім років та один місяць.

Довідкою начальника ВКВСР повідомлено, що ОСОБА_3 утримується у Київському СІЗО з 26.09.2013 року по теперішній час. 02.07.2015 року ОСОБА_3 засуджений Бориспільським міським судом Київської області до 7 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України (а.с. 49).

Оскільки ОСОБА_3 перебував та продовжує перебувати у місцях позбавлення волі, то дані обставини перешкоджають йому належним чином виконувати свої батьківські обов'язки.

Крім вказаного колегія суддів звертає увагу, що відповідно до виконавчого листа виданого Вишгородським районним судом Київської області від 30.03.2007 року, рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно (а.с. 20).

Відповідно до іншого виконавчого листа від 30.03.2007 року, рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 300 грн. щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку (а.с. 22).

Згідно до супровідного № 6/1262 від 24.04.2013 року виконавчі листи було повернуто, оскільки ОСОБА_3 вибув з Могилів-Подільської ВК-114 за місцем проживання в с. Тирлівка, Бершадський р-н, Вінницька обл. (а.с.114).

Постановою державного виконавця від 15.05.2013 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення аліментів (а.с. 115).

Судом встановлено, що 14.08.2013 року виконавчою службою було відкрито провадження з виконання виконавчого листа № 6/2-989 від 25.04.2007 року про стягнення аліментів. Вказану постанову було направлено ОСОБА_3 на його адресу в с.Тирлівка.

Проте в матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтверджували отримання вказаної постанови відповідачем, та доказів того, що ОСОБА_3 знав про рішення суду про стягнення з нього вказаних аліментів.

Отже, суд не може брати до уваги як доказ в обґрунтування вимог позову, факт наявності заборгованості по сплаті аліментів.

Також колегією суддів встановлено, що виконавчим комітетом Новопетівської сільської ради Вишгородського району Київської області, як органом опіки та піклування, зроблено відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 Висновок мотивований тим, що ОСОБА_3 знаходився в місцях позбавлення волі, з сім'єю не проживає, постійного місця проживання немає, матеріально не допомагає, вихованням та утриманням дитини не займається. Неодноразово погрожував матері і дитині, що негативно впливало на психоемоційний розвиток дівчинки, що проявлялося в тривожному стані (а.с. 39).

Рішенням цього ж виконавчого комітету, як органу опіки та піклування, прийнято: вважати доцільним позбавити гр. ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4; клопотати перед судом позбавити гр. ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на зазначені висновок та рішення органу опіки та піклування. Однак даний доказ, який повинен бути основним належним та допустимим доказом (в розумінні статей 58, 59 ЦПК України) при розгляді даної категорії справ, не можна брати до уваги з наступних підстав.

Відповідно до Постанови КМ України, від 24.09.2008, № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини", органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей).

Існують комісії з питань захисту прав дитини, які є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради.

Комісія відповідно до покладених на неї завдань, крім інших, розглядає питання позбавлення та поновлення батьківських прав. (п.4 Типове Положення «про комісію з питань захисту прав дитини» (Постанова КМ, КМ України, від 24.09.2008, № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини").

Проаналізувавши норми вказаної Постанови КМ України, в яких зазначаються як повноваження як органу опіки та піклування, так і служби у справах дітей, колегія суддів прийшла до висновку, що питання про позбавлення батьківських прав одного з батьків чи обох разом, повинно вирішуватись не виконавчим комітетом сільської ради, а службою у справах дітей, яка має зробити висновок і прийняти відповідне рішення.

Отже, в даній справі, і висновок і рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача прийнято неповноважним на те органом, а від так є недопустимим доказом.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильності рішення суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: