19.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/1145/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №268», ОСОБА_3 дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3 дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №268», ОСОБА_3 дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.10.2007 року померла її мати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири №109, буд№8 по вул.. Шелгунова у м. Дніпропетровську.

За життя ОСОБА_4 склала на ім.*я доньки ОСОБА_1 заповіт, посвідчений нотаріусом Балашихінського нотаріального округу Московської області ОСОБА_5

У встановлений шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

23.01.2014 р. представник позивачки звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності за заповітом, однак було встановлено, що за час свого життя спадкодавця ОСОБА_4 отримавши вищевказану квартиру в будинку ЖБК 268, сплатила свій пайовий внесок у повному обсязі, але згідно довідки КП ДМБТІ від 18.12.2013 року право власності на дану квартиру не зареєстровано.

Постановою від 23.01.2014 року, державним нотаріусом Другої ДДНК ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

На підставі вищезазначеного просить визнати за ОСОБА_1, ІПН:НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69.1 кв.м., житловою площею 47.8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 05 жовтня 2007 року.

17.04.2014 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3 дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.10.2007 року в м. Балашиха Балашихінського району Московської області Російської Федерації померла її матір ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В грудні 2007 року, після приїзду з Російської Федерації ОСОБА_7, позивачу стало відомо, що перед смертю їх мати склала заповіт на користь сестри. Як повідомила відповідач, згідно заповіту все майно, яке належало їх матері, у тому числі трикімнатна квартира №109 по вул.. Шелгунова у м. Дніпропетровську, мати заповіла відповідачу по справі. Позивач вважає, що відповідачка не має прав на спадкування після смерті матері, оскільки вона сприяла передчасній її смерті, умисно перешкоджала матері зробити вільним своє волевиявлення щодо спадкового майна. ОСОБА_8 того, матір на час складання заповіту перенесла два інсульти, мала катаракту очей і IV ступінь онкологічного захворювання і фактично нічого не бачила. Перебуваючи в такому стані вона не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними.

На підставі вищезазначеного просить визнати заповіт складений ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 недійсним та усунути від права на спадкування майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, її дочку ОСОБА_1.

В судому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 основний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, в зустрічному позові просив відмовити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 основний позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити, зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

В судове засіданні представник відповідача територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради не зявився. Про місце, дату та час судового засідання сповіщення належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

В судове засідання представник третьої особи - Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №268» не зявився. Про місце, дату та час судового засідання сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Третя особа - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилася, про день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вважає, що основний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 10 липня 2007 року ОСОБА_4 склала заповіт, в якому розпорядилася на випадок своєї смерті, що все майно, де б воно не було та з чого воно не складалося, в тому числі квартира АДРЕСА_2, заповіла дочці ОСОБА_1./ том.1, а.с.58/

Вказаний заповіт посвідчений 10 липня 2007 року нотаріусом Балашихінського нотаріального округу Московської області ОСОБА_5 за реєстровим номером В-66.

05.10.2007 року померла ОСОБА_4./а.с.7/

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3.

Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_4, померлої 05.10.2007 року, з заявами про прийняття спадщини звернулися 10 жовтня 2007 року ОСОБА_2/том.1, а.с.53 на звороті/, 05 грудня 2007 року ОСОБА_1/ том. а.с.56/

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 січня 2014 року, відмовлено ОСОБА_8, який діє по довіреності від імені спадкоємця ОСОБА_1 у видачі на її ім.*я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру №109, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, буд.8, що належить померлій ОСОБА_4, оскільки не надано оригінали правовстановлюючих документів./том.1, а.с.76 на звороті 77/

Згідно довідки «Про сплату пайового внеску членом ЖБК №268» на даний час увесь розмір пайового внеску вартості трьохкімнатної квартири АДРЕСА_4 в сумі 7241 рублів повністю сплачено під час свого життя членом даного кооперативу ОСОБА_4. Заборгованість зі сплати пайових внесків з боку ОСОБА_4 немає. На даний час усі витрати по сплаті комунальних платежів несе ОСОБА_1./том.1, а.с.132/

Листом від 22.05.2014 року обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №268» повідомив, що 04.12.2007 року на ім.*я голови правління ЖБК 268 було подано з боку ОСОБА_1 відповідну письмову заяву про прийняття нею спадщини на пайовий внесок в ЖБК 268 за трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5.

ОСОБА_8 того, спадкоємиця ставила в заяві питання про виключення зі складу членів ЖБК -268 своєї матері ОСОБА_4, у звязку з її смертю, а також про прийняття її, як спадкоємиці за заповітом у члени ЖБК-268.

На протязі 2007 року -2014 року дана заява ОСОБА_1 не була розглянута у звязку з відсутністю необхідного кворуму членів ЖБК-268 на загальних зборах житлово-будівельного кооперативу №268./том.1, а.с.130/

За час свого життя ОСОБА_4А не отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру та зареєструвала право власності.

Відповідно до ст.. 384 ЦК України у разі викупу квартири (внесення пайового внеску) член ЖБК стає її власником та має право володіння, користування, розпорядження на свій власний розсуд.

Відповідно до п.3.3 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що у разі смерті члена ЖБК, який цілком вніс свій пайовий внесок але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі входить до складу спадщини.

Таким чином, квартира АДРЕСА_6 є спадковим майном, що належало під час життя ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до вимог ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Відповідно до ч.2 ст.1253 ЦК у випадках, встановлених аб.3 ч.2 ст.1248 і ст.1252 ЦК, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою.

Відповідно до вимог ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Чинність заповіту повязується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення (ст.1257 ЦК). При цьому невідповідність заповіту вимогам закону означає його нікчемність.

У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінивши надані та добуті докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 раніше зверталася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування з інших підстав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 року по цивільній справі №2/205/795/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3 дніпропетровська державна нотаріальна контора, нотаріус Балашихінського нотаріального округу Московської області ОСОБА_5 було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.11.2013 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено та рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 року залишено без змін.

При розгляді зазначеної цивільної справи судом було призначено та проведено дві судово-психіатричні (посмертні) експертизи за клопотанням ОСОБА_2: Акт №31 від 23.10.2009 року відділення судово-психіатричних експертиз КЗ «ОСОБА_3 обласна психіатрична лікарня» відповідно до висновку якого визначити психічний стан ОСОБА_4 на період складання та підписання заповіту 10.07.2007 року та вирішити експертні питання не передбачається можливим у звязку з відсутністю будь-яких відомостей про її психічний стан на той період часу. Акт №23 від 12.06.2013 року відділення судово-психіатричних експертиз КЗ «ОСОБА_3 обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_3 обласної ради відповідно до висновку якої визначити психічний стан ОСОБА_4 на період часу складання та підписання заповіту 10.07.2007 року та вирішити експерті питання не передбачається можливим у звязку з відсутністю будь-яких відомостей про її психічний стан на той період часу.

ОСОБА_8 того, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року було призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку №5979 судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі №2/205/2009/15 (205/1145/14ц) рукописний запис та підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Текст завещания записан с моих слов нотариусом верно, до подписания завещания оно полностью мной прочитано в присутствии нотариуса, в чем ниже собственноручно подписываюсь» заповіту від імені ОСОБА_4, який посвідчений 10.07.2007 року нотаріусом Балашихінського нотаріального округу Московської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № В-66, - виконані самою ОСОБА_4./том.2, а.с.52-57/

Також, 06.10.2016 року ОСОБА_2 зверталася до суду з клопотанням про призначення по справі комплексної (посмертної) судової психологічно-психіатричної експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 тамарі ОСОБА_9 було відмовлено у задоволення клопотання про призначення комплексної (посмертної) судової психологічно-психіатричної експертизи, оскільки підстави передбачені ч.2 ст. 150 ЦПК України, відсутні.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 (за первісним позовом) не надано належних та достатніх доказів того, що спірний заповіт, вчинений ОСОБА_4 проти її справжньої волі. При складанні спірного заповіту було дотримано всі вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми правочину. Обгрунтування тімоніної ОСОБА_9 є безпідставним, оскільки факт відсутності волевиявлення не встановлений, достовірно не встановлено тих обставин, що ОСОБА_4 в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, вказані доводи грунтуються тільки на припущеннях.

Отже, підстави передбачені ст.1257 ЦК України для визнання заповіту недійсним відсутні, тому в задоволенні зустрічного позову в цій частині необхідно відмовити.

Що стосується зустрічних позовних вимог в частині усунення від права на спадкування майна ОСОБА_4, її дочкою ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Проте застосування вказаної норми можливе лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Судом встановлено, що в грудні 2007 року ОСОБА_4 переїхала проживати до своєї доньки ОСОБА_1 до Російської Федерації, яка її доглядала та надавала допомогу, таким чином не можна вважати, що ОСОБА_1 під час життя спадкодавця ухилялася від надання матері допомоги, а отже відсутні підстави для усунення ОСОБА_1М від права на спадкування майна ОСОБА_4.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуюче вищевикладене, аналізуючи по справі докази, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі за недоведеністю.

На підставі вищезазначеного та керуючись 1223, 1224, 1233, 1257 ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №268», ОСОБА_3 дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН:НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69.1 кв.м., житловою площею 47.8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 05 жовтня 2007 року.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту, складеного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, недійсним та усунення від права на спадщину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г.Остапенко