Справа № 653/1357/16-ц
Провадження № 2-о/653/132/16
РІШЕННЯ

іменем України

26.04.2016 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Венглєвської Н.Б.,

секретаря Мустафаєва Ф.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області про встановлення факту смерті особи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, яка померла 22 березня 2016 року в м. Сімферополь, республіки Крим від хронічної обструктивної легеневої хвороби з гострою респіраторною інфекцією нижніх дихальних шляхів.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 22.03.2016 року в м. Сімферополь, ТОТ АР Крим, померла її матір ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. Факт смерті підтверджується довідкою про смерть № 1331 від 23.03.2016 року, виданого відділом реєстрації смерті м. Сімферополь Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією України. Також факт смерті її матері підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-АЯ №554171, виданим вказаною установою. При зверненні до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області з метою отримання коштів для поховання матері, заявниці було відмовлено у видачі цієї допомоги, оскільки нею не надано документів, що підтверджували б смерть матері, які відповідають вимогам національного законодавства та рекомендовано звернутися до відділу РАЦСу Генічеського РУЮ з метою реєстрації смерті особи відповідно до вимог законодавства України. При подальшому зверненні заявниці до відділу РАЦС Генічеського РУЮ у Херсонській області з метою отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, їй було відмовлено, оскільки довідка, що підтверджує факт смерті особи, та відповідне свідоцтво про смерть було видано органом окупованої території та вважається недійсними.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги неможливість реєстрації смерті особи органами державної реєстрації актів цивільного стану, заявник була вимушена звернутись до суду для встановлення факту смерті особи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги викладені у заяві підтримала повністю, на їх задоволенні наполягає.

Представник зацікавленої особи Відділу РАЦСу Генічеського РУЮ в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без їх участі. Заперечень щодо позову не мають.

Представник зацікавленої особи УПФУ в Генічеському районі за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги ОСОБА_1 визнала повністю, проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці, представника зацікавленої особи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Зі змісту заяви, свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті № 1331, встановлено, що смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мала місце 22 березня 2016 року в м. Сімферополь Республіки Крим.

Відповідно до довідки про смерть № 1331, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла 22 березня 2016 року від хронічної обструктивної легеневої хвороби з гострою респіраторною інфекцією нижніх дихальних шляхів, та за місцем смерті було зареєстровано факт смерті 23.03.2016 року.

На даний час заявник ОСОБА_1 вирішує питання з приводу оформлення допомоги на поховання своєї матері, однак через невідповідність документів, що підтверджують смерть особи вимогам національного законодавства, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть зразка, що відповідає вимогам України.

Так, згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-У11 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсною і не створює правових наслідків.

Таким чином судом встановлено, що довідка про смерть № 1331 від 23.03.2016 року, та свідоцтво про смерть, серії І-АЯ №55417, видані відділом реєстрації смерті м. Сімферополь Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції республіки Крим, а саме органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України.

Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Відповідно до п.4 ст.257-1 ЦПК, Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання

Керуючись ст.3, 9, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" від 15 квітня 2014 року, ст.ст. 7, 10, 15, 16, 60, 61, 88, 209, 256, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт смерті особи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 22 березня 2016 року в м. Сімферополь, республіки Крим від хронічної обструктивної легеневої хвороби з гострою респіраторною інфекцією нижніх дихальних шляхів.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя : Н.Б. Венглєвська