Справа №295/7238/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Зосименка О.М.,

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, ОСОБА_4, ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки,

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.01.2008 року між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (правонаступником якого є ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк), та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору в той же день між банком та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку квартиру №20 за адресою: м. Житомир, вул. Московська (пров. Московський 1), №27/23

Позивач стверджує про порушення норм законодавства при укладенні спірного договору іпотеки, оскільки в переданій в іпотеку квартирі проживає їхній малолітній син - ОСОБА_3.

В подальшому позивач уточнивши позов, вказавши додатково відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи», у звязку з відступленням банком товариству права вимоги, просила суд: визнати недійсним договір іпотеки від 4 січня 2008 року (із змінами та доповненнями від 05.06.2008 року), укладений між ОСОБА_4 та Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (правонаступником якого є ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер; 8919862 від 11.12.2013 року, яким перенесено записи про обтяження вищевказаної квартири.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд вимоги позовної заяви задовольнити. Представники банку та ТОВ «Кредитні ініціативи» проти позову заперечили, представником товариства додатково вказано на пропуск позивачем строку позовної давності. Від третіх осіб подані заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.01.2008 року між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (правонаступником якого є ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк), та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит на ремонт квартири в розмірі 170 000 грн.

З метою забезпечення повернення ОСОБА_4 кредитних коштів за кредитним договором між банком та позичальником в той же день 04 січня 2008 року укладено договір іпотеки, за яким останній передав банку в іпотеку належну йому на праві власності трьохкімнатну квартиру №20 за адресою: м. Житомир, вул. Московська (пров. Московський 1), №27/23

05.06.2008 року між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (правонаступником якого є ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк), та ОСОБА_4 було укладено зміни до вищевказаного договору іпотеки, повязані із змінами в основному договорі щодо зміни процентної ставки.

17.12.2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договори про відступлення права вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення, предметом яких були вищевказаний кредитний договір та договір іпотеки.

Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_4, укладаючи іпотечний договір від 04.01.2008 року подав нотаріусу довідку від 04.01.2008 року, яка видана КП «ВЖРЕП-8», відповідно до якої окрім нього інших зареєстрованих осіб в переданій в іпотеку квартирі АДРЕСА_1 немає.

Вищевказаним нотаріусом в цей же день було посвідчено заяву ОСОБА_2 про надання згоди ОСОБА_4 на передачу в іпотеку вищевказаної квартири (а.с.117).

Крім того, судом встановлено, що вищевказана квартира є особистою власністю ОСОБА_4, придбана ним за договором купівлі-продажу від 25.07.2005 року.

Як вбачається з довідки КП «ВЖРЕП-8» від 11.09.2013 року, неповнолітній син ОСОБА_4, - ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі з 16.08.2013 року (а.с. 186).

Як вбачається із заяви-анкети позичальника на отримання кредиту від 19.12.2007 року, заповненої ОСОБА_4, останній зазначив про наявність неповнолітніх осіб в сімї та вказав про відсутність їхньої реєстрації в квартирі, що передається в іпотеку. (а.с.82)

Відповідно до анкети фінансового поручителя, заповненої ОСОБА_2 (а.с.115), та довідки КП «ВЖРЕП-9» (а.с.186), її неповнолітній син - ОСОБА_3 був зареєстрований біля матері за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна 10, кв.№111.

Як вбачається з довідок КП «Центральна дитяча міська лікарня» від 22.01.2015 року, малолітній ОСОБА_3 з 01.01.2011 року по теперішній час надглядається АДРЕСА_2 у м. Житомирі. Згідно довідки Обласного центру здоровя та спортивної медицини Житомирської обласної ради ОСОБА_3 обслуговувався з 21.10.2006 року по 31.12.2012 року та проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 кв.№20 у м. Житомирі.

Таким чином, з обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що при укладенні спірного договору іпотеки ОСОБА_3 приховав той факт, що право користування житлом у квартирі має малолітня дитина, й попереднього дозволу на вчинення оспорюваного правочину орган опіки та піклування не давав.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України збереження та використання майна дитини в її інтересах покладається на її батьків.

З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обовязків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та пятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

У справі, яка переглядається, малолітній ОСОБА_3 не мав і не має права власності на спірну квартиру. Він набув права користування житлом, - зазначеною квартирою, як член сімї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Таким чином, укладення спірного договору іпотеки хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього на користування вищевказаною квартирою.

Дану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2940цс15.

Крім того, суд виходить із того, що в іпотеку позичальник передав квартиру, яка була придбана ним у 2005 році, а не за рахунок отриманих у 2008 році кредитних коштів у звязку з чим, малолітній ОСОБА_3, як мешканець вищевказаної квартири, який має право користування житлом, в силу положень ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК УРСР, не може бути виселений із неї без надання іншого постійного житла й у тому випадку, якщо на квартиру як на предмет іпотеки банк зверне стягнення.

З огляду на вищевикладені мотиви й висновки щодо застосування норм закону, практики Верховного Суду України, суд виходить з того, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Враховуючи, що: у даній справі батько малолітнього, укладаючи спірний іпотечний договір, повідомив нотаріусу неправдиві відомості про те, що в квартирі ніхто інший, крім нього, не проживає, в тому числі не проживають і неповнолітні діти; матір малолітнього дала згоду на укладення спірного договору іпотеки; відсутні обставини, які свідчать про недобросовісність дій іпотекодержателя, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності у даній справі, оскільки його перебіг розпочався не з моменту укладення спірного договору, як вказує представник товариства, а у відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України з дня, коли позивач довідався про порушення прав.

Керуючись ст.ст. 88, 114, 208, 213-216, 224-226 ЦПК України, ст.ст.203,215,261 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст.. 177 СК України, статті 109 ЖК УРСР, суд

вирішив:

у задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Зосименко