№ 207/1957/16-ц
№ 2/207/1285/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Камянське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Камянське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Камянської міської ради, треті особи: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що 13.11.2009 року помер його батько - ОСОБА_2, який на день смерті постійно мешкав, та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (м. Дніпродзержинськ), АДРЕСА_1.

Після смерті батька відкрилась спадщина на належну йому частину квартири №26 розташовану в м. Кам'янське (м. Дніпродзержинськ), АДРЕСА_2 розташовану в м. Кам'янське, вул. Ухтомського, буд. 30 та гараж №16 розташований в м. Кам'янське, вул. Ухтомського, який належав ОСОБА_3 померлому 18.11.1999 року після смерті якого спадщину прийняв його син, ОСОБА_2, але не встиг оформити своїх спадкових прав.

З метою оформлення спадкових прав позивач звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, тимчасово виконуючої обовязки Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Нотаріальною установою на його ім'я були видані свідоцтва про право на спадщину на квартиру №25 та частину квартири АДРЕСА_3. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж йому було відмовлено та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж №16 розташований в м. Камянське по вул. Ухтомського у зв'язку із відсутністю у нього права власності на вищевказаний гараж.

Вказаний гараж було побудовано його дідусем ОСОБА_3 у 1964 році.

У 1981 році його дідусь ОСОБА_3, з метою узаконення гаражу замовив інвентаризацію побудованого гаражу, на його ім'я був виготовлений технічний паспорт на зазначений гараж, що підтверджується оціночним актом від 03.03.1981 року, в якому зазначено технічний опис конструктивних елементів гаражу.

Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Баглійської районної ради народних депутатів №64 від 18.03.1994 року ОСОБА_3 узаконено гараж в районі вул. Ухтомського в м. Дніпродзержинську.

Відповідно до Витягу із рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів № 81 від 15.03.1995 року ОСОБА_3 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,003 га по вул. Ухтомського, для будівництва індивідуального гаража.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Таким чином вказаний гараж розташований на земельній ділянці наданій ОСОБА_3 для будівництва гаража, є узаконеним згідно рішення Баглійської районної ради народних депутатів. Однак у звязку із тим, що за життя ОСОБА_3 не встиг отримати та зареєструвати свідоцтво про право власності на вказаний гараж, позивач вимушений звертатись до суду із даним позовом.

На підставі зазначеного, позивач в позовній заяві просив суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 померлого 13.11.2009 року на гараж №16 розташований в м. Камянське, вул. Ухтомського, загальною площею 20,7 кв. м.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Через канцелярію Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська надав суду заперечення проти позовної заяви, в якій просив відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, справу розглянути без участі представника Камянської міської ради.

Представник третьої особи Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив розглянути дану справу за відсутністю представника третьої особи, проти задоволення позовної заяви не заперечує. Також надали суду письмові пояснення (ар.с.47), в яких зазначено, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті гр. ОСОБА_2, померлого 13.11.2009 року в Другій дніпродзержинській державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу №95/2010 та видано свідоцтво про право на спадщину 07.07.2010 року за реєстром № 2-3252 на імя гр. ОСОБА_1.

Згідно книги обліку та реєстрації спадкових справ після смерті гр. ОСОБА_3 в Другій дніпродзержинській державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу № 813/2000 та видано свідоцтво про право на спадщину 29.11.2000 року за реєстром №4371 на імя його сина гр. ОСОБА_2 на спадкове майно - 1/4 частину квартири №26 розташовану в м. Дніпродзержинську, вул. Ухтомського, буд. 30.

Завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори

ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у посвідченні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж №16 розташований в м. Камянське, вул. Ухтомського у звязку із відсутністю права власності на спадковий гараж.

Таким чином враховуючи, що ОСОБА_2 померлий 13.11.2009 року прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 померлого 18.11.1999 року, а позивач, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_2, прийняв спадщину у встановлені законом строки, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора не заперечує проти

задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Представник третьої особи департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради у судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив розглянути дану справу за їх відсутністю.

Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків:

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (ар.с.12).

13.11.2009 року помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.9).

В свою чергу ОСОБА_2 був рідним сином ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 (ар.с.11).

18.11.1999 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.9).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належну йому частину квартири №26 розташовану в м. Кам'янське (м. Дніпродзержинськ), вул. Ухтомського, буд. 30; квартиру №25 розташовану в м. Кам'янське, вул. Ухтомського, буд. 30 та гараж №16 розташований в м. Кам'янське, вул. Ухтомського, який належав ОСОБА_3 померлому 18.11.1999 року (ар.с.10) після смерті якого спадщину прийняв його син, ОСОБА_2, але не встиг оформити своїх спадкових прав.

Вказаний гараж було побудовано померлим ОСОБА_3 у 1964 році (ар.с.16).

У 1981 році ОСОБА_3, з метою узаконення гаражу замовив інвентаризацію побудованого гаражу, на його ім'я був виготовлений технічний паспорт на зазначений гараж, що підтверджується оціночним актом від 03.03.1981 року, в якому зазначено технічний опис конструктивних елементів гаражу (ар.с.15-18).

Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Баглійської районної ради народних депутатів №64 від 18.03.1994 року ОСОБА_3 узаконено гараж в районі вул. Ухтомського в м. Дніпродзержинську (ар.с.20).

Відповідно до Витягу із рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів № 81 від 15.03.1995 року ОСОБА_3 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,003 га по вул. Ухтомського, для будівництва індивідуального гаража (ар.с.19). Таким чином вказаний гараж розташований на земельній ділянці наданій ОСОБА_3 для будівництва гаража, є узаконеним згідно рішення виконавчого комітету Баглійської районної ради народних депутатів. Однак у звязку із тим, що за життя ОСОБА_3 не встиг отримати та зареєструвати свідоцтво про право власності на вказаний гараж, позивач вимушений звертатись до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. ст. 328, 331 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на гараж № 16, що розташований за адресою: місто Кам'янське (м. Дніпродзержинськ) вулиця Ухтомського, що перешкоджає отриманню свідоцтва про право власності на спадкове майно після його смерті позивачем.

Відповідно до роз'яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач позбавлений можливості реалізувати право на спадкування спірного майна, оскільки державна реєстрація речових прав на вищезазначені гаражі спадкодавцем не була здійснена. За таких обставин, зареєструвати таке право за померлим відповідно до норм чинного законодавства України не вбачається можливим.

Разом з цим суд зазначає, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Разом з цим, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Слід також зазначити, що згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

При цьому Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Так, згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12 зазначено, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на обєкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

Разом з цим у судовому засіданні було встановлено, що постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 05.07.2015 року було відмовлено ОСОБА_1 у посвідченні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 померлого 13.11.2009 року на гараж № 16, розташований в Дніпропетровській області м. Камянське, вул. Ухтомського у звязку із відсутністю у спадкоємця оригінала права власності на садковий гараж (ар.с.6).

Винесена нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку.

Враховуючи викладене та обставини справи, відсутність реєстрації права власності на спадкове майно за спадкодавцем, позбавляє нотаріальну контору можливості видати спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно, проте не позбавляє позивача права на спадщину. Оскільки сумніви того, що гараж № 16, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам'янське (м. Дніпродзержинськ) вулиця Ухтомського належали спадкодавцеві ОСОБА_3 відсутні, є законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за законом.

Керуючись ст. 10,11, 60, ч. 2 ст. 197, 213 215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Камянської міської ради, треті особи: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом, задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 померлого 13.11.2009 року на гараж №16 розташований в м. Камянське, по вул. Ухтомського, загальною площею 20,7 кв. м.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Юрченко