Справа № 186/1563/16-ц
Провадження номер № 2/0186/753/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Демиденко С.М.

секретар: Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору обміну нерухомого майна дійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору обміну нерухомого майна дійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22 серпня 2000 року між нею та відповідачами ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені на той час неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклали договір обміну нерухомого майна, відповідно до якого, позивачка обмінювала двокімнатну квартиру №17 в житловому будинку №2 по вулиці Шкільній, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м., яка належала їй на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна укладеного 21 травня 1999 року на Павлоградській філії Придніпровської Товарної біржі за №5714-НДП, та зареєстрованого Міжміським бюро технічної інвентаризації міста Павлограда від 25 травня 1999 року за № 19-199, на трикімнатну квартиру №55 в житловому будинку №11 по вулиці Кобзаря (ОСОБА_4), міста Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло №5343, виданого 20 лютого 1998 року Першотравенським УЖКГ Павлоградського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», та зареєстрованого в Міжміському бюро технічної інвентаризації міста Павлограда від 19 березня 1998 року №25-79. Даний договір обміну нерухомого майна був зареєстрований у Павлоградській філії Придніпровської Товарної біржі за номером 8/27-НДП

23 серпня 2000 року вона зареєструвала договір обміну у Павлоградському бюро технічної інвентаризації за № 25-79, що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим 23 серпня 2000 року Павлоградським БТІ.

Таким чином вона та відповідачі ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 виконали всі умови договору і на підставі укладеного договору вона стала власником квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_4), міста Першотравенська, Дніпропетровської області.

В зв'язку із наміром продати належну їй квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_4), міста Першотравенська, разом з покупцями вона звернулась до приватного нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, на що отримала відмову. Нотаріус розяснила їй, що всі договори, які були укладені на товарних біржах на даний час вважаються недійсними, договір не був, посвідчений нотаріально, а лише зареєстрований на біржі, що є порушенням законодавства України.

Просить суд визнати договір обміну нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_1, та ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зареєстрованого Павлоградською філією Придніпровської Товарної біржі за номером 8/27-НДП, дійсним

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії договору обміну нерухомого майна від 22 серпня 2000 року, який був зареєстрований Промисловою товарною біржею за реєстраційним номером 8/27-НДП, підтверджується факт того, що ОСОБА_2, яка діяла за себе та від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, обміняла трьохкімнатну квартиру №55 в житловому будинку №11 по вулиці Карла Маркса, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 лютого 1998 року Першотравенським УЖКГ ДХК «Павлоградвугілля», та зареєстрованого Міжміським бюро технічної інвентаризації м.Павлограда від 19 березня 1998 року за №25-79- на двокімнатну квартиру №17 в житловому будинку №2 по вулиці Шкільна, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу укладеного 21 травня 1999 року на Павлоградській філії Придніпровської товарної біржі за №5/14 НДП та зареєстрованого Міжміським бюро технічної інвентаризації м.Павлограда від 19 березня 1999 року за №19-199.

Реєстраційним посвідченням від 23 серпня 2000 року засвідчено, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору обміну посвідченого 22 серпня 2000 року Промисловою товарною біржею за №8/27-НДП і записане в реєстрову книгу за №25-79.

Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

Відповідно до ст. 241 ЦК України 1963 року, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих , хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст. 242 ЦК України 1963 року, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 227 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі, за вимогою сторони, яка уклала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 224 ЦК України(в редакції 1963 року), яка діяла на час вказаних вище правовідносин, за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, чинний станом на 03 лютого 2001 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними», зі змінами та доповненнями розяснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода, яка виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114, ЦК).

Отже, враховуючи встановлені по справі обставини та аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає доведеним, що 22 серпня 2000 року між сторонами був укладений договір обміну нерухомого майна, а саме спірної квартири, умови якого на час розгляду справи виконані, що підтверджується реєстрацією позивача за вказаною адресою та державною реєстрацією права власності на спірну квартиру за останньою.

Як зазначено вище, спірний договір обміну нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3, позивачем був зареєстрований в БТІ, до теперішнього часу жодна з сторін договору не заявляла про його недійсність, на даний час виконані всі умови цього договору, відповідачі передали усі права на квартиру, знялись з реєстрації та зареєструвались за іншою адресою, однак ухиляються від нотаріального оформлення договору.

Враховуючи, що на цей час позивач позбавлений права реалізувати своє право на розпорядження вказаною вище квартирою, з метою справедливого вирішення справи та захисту невизнаних прав позивачів, суд, враховуючи встановлені обставини, вважає за необхідне позов задовольнити та визнати договір обміну нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3, укладений 22 серпня 2000 року між сторонами та посвідчений на товарній біржі дійсним.

Відповідно до норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору обміну нерухомого майна дійсним задовольнити.

Визнати договір обміну нерухомого майна №8/27-НДП укладений 22 серпня 2000 року на Промисловій товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що діяла за себе та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 дійсним.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.М.Демиденко