Провадження № 2/537/13/2016
Справа № 537/845/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2016 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді: Сьоря С.І., при секретарі Яворській А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом фізичної особи ОСОБА_2 до фізичних осіб ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в якому просить суд ухвалити рішення, яким визначити, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів АДРЕСА_1, виділити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, орієнтованою вартістю 427 805 грн., виділити та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, орієнтованою вартістю 254 433 грн. 33 коп., автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, орієнтовна вартість якого 25657 грн. 53 коп., причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2, орієнтовна вартість якого складає 1680 грн., автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3, орієнтовна вартість якого складає 100 951 грн. 59 коп., стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 2006 грн., як 1/2 вкладу до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті відповідачу у разі його виходу із складу засновників та понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що 13 листопада 1999 року в Палаці шлюбів м.Кременчука було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2. Під час перебування в шлюбі в них народились дві доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають із нею. Усвідомлюючи, що збереження шлюбу неможливе, відповідач звернувся до Автозаводського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, який 02.04.2012 року було задоволено. Ще до розірвання шлюбу між ними було досягнуто домовленості що розподіл майна ними буде здійснюватися вже після розірвання шлюбу, але відповідач сплативши їй лише частку, 15000 доларів США, ухиляється від сплати залишку коштів. За час перебування у шлюбі ними було придбане майно, а саме: 1/3 частину приміщень офісів АДРЕСА_1, автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2, автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3, було зроблено вклад до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», юридична адреса АДРЕСА_1 в сумі 4012 грн., а тому мають частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», пропорційно частці статутного капіталу. Доходи від зробленого внеску до статутного фонду ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон» вона не отримує. Враховуючи те, що спірне майно згідно ч.2 ст. 60 СК України є їхньою спільною сумісною власністю, то відповідно до ч.1 ст. 70 СК України вона має право на половину спірного майна як колишня дружина.

Оскільки добровільно розподілити майно відповідач не бажає вона змушена була звернутися до суду з даним позовом.

В подальшому позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визначити, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів АДРЕСА_1, розподілити майно нажите під час шлюбу між нею та ОСОБА_2, відхилившись від рівності часток та виділивши ОСОБА_2 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 515 053 грн., 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 306 303 грн., автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, зареєстрований за відповідачем 05.06.2003 року на підставі довідки - рахунку, вартістю 39 630 грн., причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2, зареєстрований за відповідачем 28.02.2006 року на підставі акту прийому - передачі, вартістю 2 136,76 грн., автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3, зареєстрований за відповідачем 30.10.2007 року на підставі довідки - рахунку вартістю 167 434 грн. 80 коп., грошові кошти в сумі 4012 грн., як вклад до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», , частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», , пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті ОСОБА_2 у разі його виходу із складу засновників в сумі 116 700 грн., а всього на суму 1 151 269 грн. 56 коп. та визнати за ним право власності на вказане майно, стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в сумі 575 634 грн. 78 коп. та понесені судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в якому просив суд, ухвалити рішення, яким виділити йому та визнати за ним право власності на автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3, причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2, 1/10 частку нежилих приміщень - офісів АДРЕСА_1 стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію різниці вартості 1/2 частки майна подружжя в розмірі 4822 грн., виділити та визнати за ОСОБА_7 право власності на 17/30 частку офісних приміщень АДРЕСА_1, виділити та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку офісних приміщень АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що 13 листопада 1999 року між ним та ОСОБА_1 в Палаці шлюбів м. Кременчука було зареєстровано шлюб. Рішенням Автозаводского районного суду м. Кременчука полтавської області від 02.04.2014 року шлюб був розірваний. За час перебування у шлюбі з 13.11.1999 року по листопад 2009 року, ним та ОСОБА_1 було придбане наступне майно, яке підлягає поділу, а саме: Автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3, причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 та 1/10 частка нежилих приміщень - офісів №7 площею 151 кв.м. та №8 площею 89,8 кв.м., розташованих по АДРЕСА_1. З метою поліпшення умов фінансово - господарських діяльності ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», на підставі Договору №54 від 18.09.2003 року «Про дольову участь у довгостроковому будівництві житлового будинку АДРЕСА_2», засновники він, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали у спільну сумісну власність нежилі приміщення - офіс №7 площею 151 кв.м. та офіс №8 площею 89,8 кв.м., розташованих по АДРЕСА_1. Ці нежитлові приміщення були придбані виключно для здійснення підприємницької діяльності ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон». У зв»язку з цим між співвласника вказаних офісних приміщень було домовлено, що у разі майбутнього виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, частки співвласників розподіляються наступним чином: 17/30 часток офіси приміщень належать ОСОБА_3, 1/10 частина належить йому, а 1/3 частина належить ОСОБА_4, про що була складена письмова домовленість від 01.12.2008 року. Враховуючи дані обставини, вважає, що до складу майна подружжя, що підлягає розподілу, належить 1/10 частина офісних приміщень АДРЕСА_1, яка за домовленістю розподілена на ним. Оскільки домовленості про розмір часток при поділі майна подружжя між ОСОБА_1 та ним не укладалось тому, вважає, що виходячи з рівності часток подружжя, частка у праві спільної сумісної власності на офісні приміщення становлять по 1/20 частці кожного. Частка ОСОБА_3 є незначною, тому таку частку неможливо виділити в натурі в офісних приміщеннях, оскільки таке виділення потягне перепланування усього приміщення і не буде відповідати будівельним, санітарним, пожежним та іншим правилам та нормам. Тому вважає за доцільне стягнути з нього на користь ОСОБА_1 в якості компенсації вартість 1/20 частки офісних приміщень.

Також за час перебування у шлюбі був придбаний автомобіль ГАЗ-2752, 2003 року випуску. Проте дане авто не відносить до складу майна, що підлягає поділу, так як відповідно до договору купівлі - продажу транспортного засобу від 01.10.2007 року даний автомобіль був проданий ОСОБА_9, що також підтверджується актом приймання - передачі транспортного засобу від 01.10.2007 року. Договір купівлі - продажу не оспорений ні ОСОБА_1, ні будь - якою іншою особою, тому цей правовстановлюючий документ є законно діючим, з закріпленням право власності за собою, в ньому зазначеному. Таким чином, вважає, що на час припинення спільного ведення господарства дане майно вже не було у спільній власної подружжя, а тому поділу не підлягає. Також вважає, що вклад, який був внесений до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон» в розмір 4012 грн. не є об'єктом спільної сумісної власності, а поділу підлягає лише одержані доходи.

Просив суд звернути увагу на те, що з метою врегулювання питання поділу спільного нажитого майна, за спільною домовленістю ним були передані ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок розподілу спільного майна в розмірі 15000 доларів США, тому поділ майна необхідно розподілити з урахуванням сплачених коштів.

В подальшому ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким виділити йому та визнати за ним право власності на автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3, причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2, автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, 1/10 частку нежилих приміщень - офісів АДРЕСА_1, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості її 1/2 частки майна подружжя в сумі 227 803 грн.78 коп., стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що є еквівалентом 372 750 грн., виділити та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку офісних приміщень АДРЕСА_1.

Позивачка за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримала з підстав, що в ньому зазначені, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити у зв»язку з його необґрунтованістю.

Відповідач за первісним позовом, а за зустрічним позовом позивач ОСОБА_3 .в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин.

Представник відповідача за первісним позовом, а за зустрічним позовом позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 уточнений зустрічний позов підтримала з підстав, що зазначені в ньому та в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 просила відмовити в зв'язку з його необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, направив до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, відповідно до якого просив суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів АДРЕСА_1 та розподілення майна нажитого під час шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_2, відхилившись від рівності часток та виділивши ОСОБА_2 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м. та 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відмовити, в іншій частині позовних вимог покладається розсуд суду. Справу просить розглядати у його відсутність з урахуванням його позиції, викладеної в даному запереченні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, направив до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, відповідно до якого просив суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів АДРЕСА_1 та розподілення майна нажитого під час шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_2, відхилившись від рівності часток та виділивши ОСОБА_2 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м. та 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на вклад до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон» в розмірі 4012 грн. та частки чистих активів ТОВ НВП «Аксон» в розмірі 96 475 грн. відмовити, в іншій частині позовних вимог покладається розсуд суду. Справу просить розглядати у його відсутність з урахуванням його позиції, викладеної в даному запереченні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Аксон» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин.

Третя особа ОСОБА_12 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин.

Вислухавши пояснення позивача - відповідача ОСОБА_1 та її представника, пояснення представника відповідача - позивача ОСОБА_2 дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 13.11.1999 року, яке видане Палацом шлюбів м. Кременчука.

Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.04.2012 року, яке набрало законної сили 13.04.2012 року, вказаний шлюб було розірвано, при цьому вказаним рішенням суду встановлено, що шлюбні відносини сторони припинили у листопаді 2009 року та проживають окремо.

Від вказаного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського районного управління юстиції м.Кременчука 25 лютого 2002 року та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, яке видане Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 25 листопада 2009 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст..69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У пунктах 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, яке видано Кременчуцьким МРЕВ 28.02.2006 року, ОСОБА_2 є власником причепа ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, яке видано Кременчуцьким МРЕВ 05.06.2003 року, ОСОБА_2 є власником автомобіля ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_8.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9, яке видане Кременчуцьким ВРЕР ДАІ 30.10.2007 року, ОСОБА_2 є власником автомобіля «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3.

Згідно довідки, виданої Кременчуцьким ВРЕР ДАІ Полтавської області за вих..№ 34/6254 від 20.11.2012 року станом на 17.10.2012 року за ОСОБА_2 зареєстровано з 05.06.2003 року, на підставі довідки - рахунку, автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_8, зареєстровано з 28.02.2006 року, на підставі акта прийому - передачі, причіп ПФ 01, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 та зареєстровано з 30.10.2007 року, на підставі довідки - рахунку, автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3.

Як встановлено судом, та це не заперечується ОСОБА_2 та ОСОБА_1, автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_8, причіп ПФ 01, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 та автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3 набуті ними за час шлюб.

Згідно письмових пояснень третьої особи по справі ОСОБА_12 автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_8 на даний час належить йому на праві власності на підставі договору - купівлі продажу від 01.10.2007 року, що укладений між ним та ОСОБА_2, а тому вказаний автомобіль поділу між сторонами не підлягає.

Суд вказані твердження до уваги не приймає виходячи із наступного.

Відповідно до ст..638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Ст.208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно ст..210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно чинного законодавства, яким врегульовано порядок державної реєстрації транспортних засобів, передбачено державну реєстрацію транспортних засобів за власником.

Як встановлено судом та це вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_12 не вчинив дії щодо реєстрації у відповідних державних органах вказаного договору купівлі - продажу автомобіля ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_8, а тому вказаний правочин не є вчиненим та відповідно ОСОБА_12 право власності на вказаний автомобіль не набув.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_8, причіп ПФ 01, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 та автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3. належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності і входять до складу майна, що підлягає поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №154, складеного 10.12.2015 року експертом ОСОБА_13 ринкова вартість автомобіля «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3 складає 167 434,80 грн., ринкова вартість автомобіля ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_8 складає 39 630 грн. та ринкова вартість причепа ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 складає 2135,76 грн.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців серії НОМЕР_10, виданого Державною реєстраційною службою України, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є учасниками Товариства з обмеженою відповідальність «Науково-виробниче підприємство «Аксон», яке зареєстровано 12.09.2000 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Згідно Статуту ТОВ НВП «Аксон» учасниками ТОВ НВП «Аксон» є ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4. при цьому частка ОСОБА_3 в статутному капіталі Товариства становить 8 024 грн., а частки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у статутному капіталі Товариства становлять по 4 012 грн.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи №1098/1099, складеного 14.12.2015 року судовим експертом Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.. засл. проф.. Бокаріуса М.С., вартість частки у розмірі 25 % ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ НВП «Аксон» складає 4012 грн.. Вартість частки чистих активів ТОВ «НВП «Аксон», пропорційних частці статутного капіталу (25%), що підлягає виплаті ОСОБА_2 у разі його виходу зі складу засновників ТОВ «НВП «Аксон» станом на 30.09.2015 року, складає 116 700 грн.

При обґрунтуванні заперечень проти позову ОСОБА_1 відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зазначають, що вклад ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон» не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу, а ОСОБА_1 має право на поділ одержаних доходів, оскільки не є учасником Товариства. При цьому відповідачі посилаються п.28 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» де роз»яснено, що ст.. 12 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Між тим, згідно ст..338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 року, якою було скасовано рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 17.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16.09.2014 року у даній цивільній справі, касаційний суд прийшов до висновку, що суд першої та апеляційної інстанції передчасно прийшли до висновку про безпідставність позову ОСОБА_1 про право на частку вкладу до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон».

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17 -рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно висновку Конституційного Суду України, приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Згідно Правової позиція Верховного Суду України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року № 6-38цс15) грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. Тому сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя. Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

З наведеного вбачається, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна (коштів) до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно (кошти) переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (кошти), тобто речове право, трансформується у право вимоги, сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя, а не право власності на саме майно, або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставо своїх вимог чи заперечень.

Відповідачами за первісним позовом суду не надано жодного належного доказу, щоб свідчив про те, що ОСОБА_2 внесок до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон» було зроблено за рахунок коштів, що належали йому особисто.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, ТОВ НВП «Аксон» було створене та проведено його державну реєстрацію під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі та внесок до статутного капіталу Товариства було внесено ОСОБА_2 за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, то ОСОБА_1 має право на отримання компенсації вартості половини внесеного ОСОБА_2 до статутного капіталу Товариства майна та на отримання компенсації половини вартості чистих активів ТОВ НВП «Аксон», пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті ОСОБА_2 у разі його виходу зі складу засновників.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане Управлінням житлово - комунального господарства міської ради Полтавської області 22 лютого 2005 року, на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради № 1120 від 03.12.2004 року про затвердження акту приймання, розпорядження міського голови про затвердження акту розподілу квартир в жилому будинку, ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить приміщення офісу №8, що розташоване в АДРЕСА_1, площею 89,8 кв..

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане Управлінням житлово - комунального господарства міської ради Полтавської області 22 лютого 2005 року, на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради № 1120 від 03.12.2004 року про затвердження акту приймання, розпорядження міського голови про затвердження акту розподілу квартир в жилому будинку, ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належить приміщення АДРЕСА_1, площею 151 кв..

Вказане майно співвласниками до статутного капіталу ТОВ НВП «Аксон» не передавалось.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №11/4-15 від 20.11.2015 року, що складений експертом Шлапак С.Л. ринкова вартість офісного приміщення №7 та офісного приміщення №8, що розташовані по АДРЕСА_1 Полтавської області складає 246 4070 грн. - нежитлове приміщення офісу №7 - 1 545 160 грн., нежитлове приміщення офісу №8 - 918 910 грн.

При обґрунтуванні первісного позову ОСОБА_1 посилається на те, що вказані нежитлові приміщення були набуті у власність відповідачами під час її шлюбу з ОСОБА_2, належать останнім на праві спільної сумісної власності і при поділі їх частки вважаються рівними та складають по 1/3 частині, а тому 1/3 частина вказаних приміщень є її та ОСОБА_2 спільним сумісним майном.

При обґрунтуванні зустрічного позову та заперечень проти первісного позову відповідачі посилаються на те, що між ними було досягнуто домовленості про те, що у випадку можливого виділу або поділу нежитлових приміщень - офісу № 7 та офісу № 8, частка ОСОБА_3 становить 17/30, ОСОБА_2 - 1/10, ОСОБА_4 - 1/3, а тому у суду відсутні підстави визначати, що кожному із них належить по 1/3 частині вказаних нежитлових приміщень.

Також зазначають, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року, яке має приюдиційне значення для даної справи, встановлено, що вказана домовленість не є договором про розпорядження майном і відповідно не потребує згоди другого із подружжя на його укладення та вона має бути врахована при проведенні поділу чи виділенні частки майна.

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.03.2015 року ОСОБА_3 на праві власності належить 17/30 частки офісних приміщень №7 та №8.

Відповідно до ст..372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як встановлено судом, 01 грудня 2008 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі була досягнуто домовленість, згідно з умовами якої на випадок можливого виділу або поділу нежитлових приміщень офісу № 7 та офісу № 8 частка ОСОБА_3 становить 17/30, ОСОБА_2 - 1/10, ОСОБА_4 - 1/3.

Рішенням Крюківського районного суду м,Кременчука від 18.11.2013 року в задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним, а саме, домовленості від 01.12.2008 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - співвласниками майна, що знаходиться у спільній сумісній власності на випадок можливого поділу або поділу майна (нежитлових приміщень офісів АДРЕСА_1) ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.11. 2013 року змінено, виключено із мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що домовленість від 01.12.2008 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо нежитлових приміщень офісів АДРЕСА_1 не є укладеним правочином.

При розгляді вказаної цивільної справи Апеляційний суд Полтавської області прийшов до висновку, що дана домовленість не є договором про розпорядження майном і відповідно не потребує згоди другого з подружжя на його укладення. Законодавством України не передбачено обов»язкового нотаріального посвідчення такої угоди. Ця (домовленість) угода є дійсною, укладеною належним чином.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2014 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 року залишено без змін.

Відповідно ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із змісту вказаної норми вбачається, що не доказуються при розгляді інших справ саме обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Обставини встановлені судовим рішенням та висновки, що зроблені судом у рішенні суду не є тотожними поняттями.

Згідно ст..338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 року, якою було скасовано рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 17.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16.09.2014 року у даній цивільній справі, касаційний суд прийшов до висновку, що підписана 01.12.2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домовленість про визначення часток у праві спільної сумісної власності укладена у простій письмовій формі, що суперечить приписам ч.4 ст.372 ЦК України.

Оскільки підписана 01.12.2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 домовленість про визначення часток у праві спільної сумісної власності, всупереч вимог ч.4 ст.372 ЦК України, укладена у простій письмовій формі, то вказана домовленість не є вчиненим правочином.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, положення ст..372 ЦПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів АДРЕСА_1

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сторонами під час шлюбу набуто наступне майно, яке підлягає поділу між ними, а саме: 1/3 частина нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 1/3 частина нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1, причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2, автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3, грошові кошти в сумі 4012 грн., як вклад по статутному капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», , частка чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», , пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті ОСОБА_2 у разі його виходу із складу засновників.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що ОСОБА_2 є учасником ТОВ НВП «Аксон», нежитлові приміщення - офіс №7 та офіс №8 використовуються ТОВ НВП «Аксон» у господарській діяльності та 1/3 частка вказаних нежитлових приміщень не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування ними є неможливим, що підтверджується наявністю справи в суді, сторони прохають виділити ОСОБА_2 частину вказаних офісних приміщень, автомобілі, причіп, ОСОБА_2 не заперечує проти виділення йому у власність цього майна із виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації вартості її частки та свою чергу ОСОБА_1 не заперечує проти отримання такої компенсації, то суд приходить до висновку про можливість виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на автомобілі, причеп, 1/3 частину офісних приміщень №7 та №8, вклад до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті ОСОБА_2 у разі його виходу із складу засновників, а всього майна на суму 1 151 269 грн. 56 коп. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя.

При визначенні розміру компенсації, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується розпискою, 18.07.2012 року ОСОБА_2 в рахунок розподілу спільного майна передав ОСОБА_1 кошти в розмірі 15 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на час розгляду справи складає 372 750 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала факту отримання від ОСОБА_2, вказаних коштів, однак зазначила, що ці кошти були передані їй в період шлюбу та вони є їх з ОСОБА_2 спільним сумісним майном.

Суд вказані твердження ОСОБА_1 до уваги не приймає, оскільки відповідно до вказаної розписки, ОСОБА_1 кошти були отримані 18.07.2012 року, тобто після припинення фактичних шлюбних відносин і розірвання шлюбу між сторонами та ОСОБА_1 суду не надано жодного належного доказу, щоб свідчив про отримання цих коштів в інший час, не надано доказів, які б свідчили, що ці кошти було набуто ОСОБА_2 за час їх шлюбу.

Оскільки грошова компенсація вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно стягується з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ЦПК України передбачено можливість зарахування вимог за позовами, то суд вважає за можливе зарахувати вимоги за позовами в цій частині та зменшити розмір грошової компенсації, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на 372 750 грн. і стягнути компенсацію у розмірі 202 884 грн. 78 коп.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/3 частину офісних приміщень АДРЕСА_1 суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом частки ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на вказані нежитлові приміщення є рівними та складають по 1/3 частині.

Посилання відповідачів за первісним позовом, як на підставу для відмови у задоволенні первісного позову на те, що на даний час за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 17/30 частину офісних приміщень АДРЕСА_1 суд до уваги не приймає, оскільки таку реєстрацію було проведено на підставі рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 17.06.2014 року у даній цивільній справі і яке на даний час скасовано.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

При поданні до суду первісного позову та при розгляді справи судом ОСОБА_1 сплачено судовий збір та витрати на проведення експертиз на загальну суму 19 265 грн.

Оскільки ОСОБА_1 було пред»явлено позов на суму 575 634 грн. та він підлягає частковому задоволенню на суму 202 884 грн. 78 коп., то з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 790 грн.

При звернення до суду ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 1198 грн. 50 коп. та сума недоплаченого судового збору склала 1770 грн. 82 коп.

Оскільки позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1198 грн. 50 коп. та стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1770 грн. 82 коп. недоплаченого судового збору.

Під час розгляду справи відповідачем - позивачем ОСОБА_2 до суду подано заяву, відповідно до якої останній просить скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт, який накладено ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 14.03.2014 року на автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_11, причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2, автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3

Відповідно до ст..154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, то підстав для скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті відповідно до ухвали Крюківського районного суду м.Кременчука від 14.03.2014 року до набрання рішенням суду законної сили не вбачається.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України ст.ст.60,61,68, 69, 70 Сімейного Кодексу України , ст. ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить кожному по 1/3 частині приміщень офісів АДРЕСА_1

Виділити та визнати за ОСОБА_2 право власності на: 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7 площею 151 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 515 053 грн., 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8 площею 89,8 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 306 303 грн., автомобіль ГАЗ - 2752, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_11 вартістю 39 630 грн., причіп ПФ 01 «Фермер», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 вартістю 2 135,76 грн., автомобіль «Skoda Fabia» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_3 вартістю 167 434 грн. 80 коп., грошові кошти в сумі 4012 грн., як вклад до статутного капіталу ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», , частку чистих активів ТОВ «Науково - виробниче підприємство «Аксон», , пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті ОСОБА_2 в у разі його виходу із складу засновників в сумі 116 700 грн., а всього на суму 1 151 269 грн. 56 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частики у спільному майні в сумі 202 884 грн. 78 коп.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №7 загальною площею 151 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/3 частину нежитлового приміщення - офісу №8 загальною площею 89,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 1770 грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 790 грн. сплачених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1198 грн. 50 коп. сплачених судових витрат.

В задоволенні первісного та зустрічного позовів в іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: