Справа № 368/1653/16-ц
провадження № 2/368/800/16
Рішення

Іменем України

"23" грудня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ставівської сільської ради Кагарлицького району, третя особа: Управління Держземагенство в Кагарлицькому районі про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай), -

встановив:

позивач просить суд визнати за ним, ОСОБА_1, в порядку спадкування після ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 2,85 умовних кадастрових гектари, що належало померлому ОСОБА_2 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія КВ №027783 від 14.06.1996 р., посилаючись на те, що 07.09.2009 р. помер ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 2,85 умовних кадастрових гектари, про що Кагарлицькою районною державною адміністрацією було видано сертифікату серія КВ № 027783 від 14.06.1996 р.

Згідно п. 2 Указу Президента № 720/95 від 08.08.1 995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського колективного підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, за життя ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) члена КГСП.

Таким чином, до складу спадщини ОСОБА_2 входить права на земельну частку (пай).

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право, на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкуванні за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Після смерті ОСОБА_2 із спадкоємців першої черги залишився лише він - його син ОСОБА_1.

Інших спадкоємців після ОСОБА_2 не залишилось.

Отже, враховуючи те, що інших спадкоємців у ОСОБА_2 не було, він як спадкоємець за законом першої черги успадковує всю спадщину ОСОБА_2, в тому числі право на земельну частку (пай).

Він у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2

В подальшому, він звернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав на право на спадщину на земельну частку (пай), яка залишилась після ОСОБА_2

Для оформлення свідоцтва про право на спадщину державний нотаріус попросила його надати правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_2 Проте, він не зміг надати нотаріусу оригінал сертифікату серія КВ №027783 від 14.06.1996 р., оскільки такий сертифікат був втрачений.

В Кагарлицькій районній державній нотаріальній конторі йому повідомили, що оскільки відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_2, він не може у встановленому порядку через державному нотаріальну контору оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), що залишилась після ОСОБА_2

У зв'язку з чим питання визнання права спадкоємців на земельну частку (пай) необхідно вирішувати в судовому порядку згідно Цивільного кодексу України.

Згідно ст.. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Представник відповідача в особі Ставівської сільської ради Кагарлицького району в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, в якій просять справу розглянути без участі представника міської ради. Позов визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову.

Представник третьої особи в особі Управління Держземагенство в Кагарлицькому районі в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

07.09.2009 року помер ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 2,85 умовних кадастрових гектари, про що Кагарлицькою районною державною адміністрацією було видано сертифікату серія КВ № 027783 від 14.06.1996 р.

Згідно п. 2 Указу Президента № 720/95 від 08.08.1 995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського колективного підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, після смерті ОСОБА_2 залишилось право на земельну частку (пай).

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

При житті ОСОБА_2 заповіт на все своє майно, в тому числі вищезазначену земельну частку (пай), складено не було.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_1 із спадкоємців першої черги за законом є лише позивач ОСОБА_1.

Позивач у встановленому законом порядку звернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа № 488/2009.

Оскільки, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 серії КВ №027783 від 14.06.1996 p., був втрачений, позивач не може у встановленому порядку через державну нотаріальну контору успадкувати право своєї на отримання земельної частки (паю).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати документу, що засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 1217 ч. 1 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень з боку відповідача, а також те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та який бажає прийняти спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ставівської сільської ради Кагарлицького району, третя особа: Управління Держземагенство в Кагарлицькому районі про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 2,85 умовних кадастрових гектари, що належало померлому ОСОБА_2 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія КВ № 027783 від 14.06.1996 р.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко