Справа № 450/820/16 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5181/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача Федорюк І.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВБР" Міхно С.С. на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Віблого Л.З., третьої особи Пустомитівського районного виробничого відділу центру державного земельного кадастру про встановлення факту перебування нерухомості у іпотеці, визнання недійсним договорів та зобов"язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено заяву ПАТ "ВіЕс Банк" та в порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок житловою площею 117, 6 м.кв., загальною площею 255,6 м.кв., що знаходиться у АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0506 га, кадастровий номер НОМЕР_1 яка заходиться у АДРЕСА_2

Дану ухвалу оскаржив відповідач - Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВБР" Міхно С.С. Вважає її незаконною, винесеною з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

Просить ухвалу скасувати. Мотивує тим, що відповідно до ч.8 ст. 152 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не зазначив у такій підстави для обрання такого виду забезпечення позову як накладення арешту на вищевказане майно, внаслідок чого не дотримався вимог, передбачених ч.5 ст. 153 ЦПК України. Також суд не дотримався вимог ч.3 ст. 151 ЦПК України та не врахував роз'яснення, що містяться в п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а заява такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суд не врахував, що майно, на яке накладено арешт передано в іпотеку ПАТ «ВБР» з метою виконання зобов'язань за Кредитним договором від 27.05.2013 року, укладеним між ПАТ «ВБР» та відповідачем ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив. Просить врахувати, що в даному випадку має місце звернення до суду з вимогами, зміст яких свідчить про необхідність забезпечення позову і не є позовом власника або кредитора до такого банку. В разі задоволення позову, за відсутності дій спрямованих на його забезпечення позивач не зможе відновити свої права, які порушені укладенням оспорюваного ним правочину. Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, причину неявки в судове засідання не повідомили. Тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи убачається, що ПАТ «ВіЕс Банк», як правонаступник ПАТ «Фольксбанк», що убачається із копії Статуту, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4. ОСОБА_5, ПАТ «ВБР», Приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Віблого Л.З., з участю третьої особи Пустомитівського районного виробничого відділу центру державного земельного кадастру про встановлення факту перебування нерухомості в іпотеці, визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії. Зокрема, просив визнати предметом іпотеки ПАТ «ВіЕс Банк» нерухоме майно, а саме житловий будинок житловою площею 117, 6 м.кв., загальною площею 255,6 м.кв., що знаходиться у АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0506 га, кадастровий номер НОМЕР_1 яка заходиться у АДРЕСА_3 визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, реєстровим №604 від 27 травня 2013 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки за НОМЕР_2 від 27 травня 2013 року, що був укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «ВБР».

Заявою від 6 квітня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову позивач просив накласти арешт на вказане вище спірне майно. Заяву мотивували тим, що без відома банку ОСОБА_4 завершила будівництво житлового будинку, яке було передано банкут /позивачу/ в іпотеку як незавершене будівництво, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» та знаходиться за адресою с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області і здійснила державну реєстрацію предмета іпотеки з присвоєнням йому адреси, здійснила незаконний розподіл земельної ділянки, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, за кадастровим НОМЕР_3 загальною площею 0,1012 га, виокремивши при цьому нову земельну ділянку площею 0, 0506 га за кадастровим номером НОМЕР_4, із переданої в іпотеку позивачу; уклала договір купівлі-продажу житлового будинку, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» з ОСОБА_5 з подальшою передачею останнім в іпотеку ПАТ «ВБР».

Постановляючи оскаржувану ухвалу та накладаючи арешт на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів з таким висновком погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

П.7 цієї Постанови передбачено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції врахував обставини, з яких вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, а саме як убачається із матеріалів справи, зокрема з інформаційних довідок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вбачається, що відповідач ОСОБА_4 після передачі ПАТ «ВіЕс Банк» в заставу об'єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, що знаходиться в селі Малечковичі Пустомитівського району Львівської області та земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_5, загальною площею 0,1012 га, завершила будівництво вказаного вище житлового будинку, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» та здійснила державну реєстрацію предмета іпотеки, присвоєння йому адреси, без повідомлення про такі дії іпотекодержателя та не надавши банку нових правовстановлюючих документів на підтвердження даного факту, а також здійснила розподіл земельної ділянки, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» та на якій розташовувався об»єкт незавершеного будівництва, за кадастровим номером НОМЕР_5, загальною площею 0,1012 га, виділивши при цьому нову земельну ділянку площею 0,0506 га, за кадастровим номером НОМЕР_6. Окрім того, уклала договір купівлі-продажу житлового будинку, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» з ОСОБА_5, з подальшою передачею останнім його в іпотеку ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

Таким чином предметом спору є нерухоме майно, передане в іпотеку іншому банку відповідачем ОСОБА_5, яке вважає позивач перейшло у власність останнього по незаконному договору, внаслідок чого вважає порушуються права позивача, як попереднього іпотекодержателя цього майна.

Доводи скарги про те, що відповідно до ч.8 ст.152 ЦПК України / в редакції , що діяла на час винесення судом оскаржуваної ухвали/, що не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи характер спірних правовідносин сторін, у суду не було підстав для застосування положень цієї норми.

Мотиви апеляційної скарги, які зводяться до безпідставності позовних вимог - не приймаються до уваги, оскільки вирішуючи питання забезпечення позову, суд не повинен вдаватися в оцінку доказів по справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307 , п. 1 ч. 1 ст. 312 , п. 4 ч. 1 ст. 314 , ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВБР" Міхно С.С. відхилити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді