ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4578/14-ц
Провадження № 2/210/87/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"01" грудня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіна О.В., за участю секретаря Куксенко О.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Третя Криворізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 27.03.2010року , -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Третя Криворізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно , уточнивши у серпні 2016 року заявлені позовні вимоги просили суд визнати спадкову частку ОСОБА_4 померлого 27.03.2010 року в розмірі 1/3 частки в праві спільної сумісної власності на квартиру , житловою площею 45,10 к.м. , загальною площею 62,60 кв.м. розташовану за адресою : АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_5 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки на квартиру , житловою площею 45,10 кв.м. , загальною площею 62,60 к.м. розташовану за адресою : АДРЕСА_2, окрім цього просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати , які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у позові зазначила , що вона є спадкоємцем свого батька ОСОБА_4 , який помер 27.03.2010 року , після смерті якого відрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_3 . Власником даної квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2000 року є ОСОБА_4 померлий батько , ОСОБА_6 померла мати та ОСОБА_3 відповідач по справі., дана квартира знаходиться у їх спільній сумісній власності без виділу часток . Спадкоємцем спадщини за законом після смерті померлого батька , є Позивач ОСОБА_2 та Відповідач ОСОБА_3, який фактично на даний час проживає в спадковій квартирі .Позивач 25.06.2010 року звернулась до Третьої Криворізькою державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини , на підставі якої заведено спадкову справу. Для оформлення належної частки спадкового майна нотаріус неодноразово викликала Відповідача , але він жодного разу не зявився, правовстановлюючі документи на спадкове майно не надав , вивчивши подані Позивачем документи , нотаріус ОСОБА_7 , винесла постанову від 26.03.2013 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , у звязку з відсутністю документів на квартиру .У звязку з чим Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом .

Позивач до суду не зявилась від її представника ОСОБА_8 надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності та задоволення заявлених уточнених позовних вимог у повному обсязі.

Пр Відповідач по справі ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги не визнав та звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер 27.03.2010 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначив , що квартирі за адресою : АДРЕСА_4 , що є спадковим майном після смерті ОСОБА_4 , позивач за зустрічним позовом проживає вже тривалий час разом із своєю сім»єю та зазначив , що він з дружиною доглядав за батьком та матірю, купували їй ліки , продукти , прибирали у квартирі , робили ремонт та замінювали обладнання , окрім цього ними були понесені всі витрати щодо поховання батьків , а тому на думку позивача ОСОБА_2 не виконала жодної дії , яка б свідчила про те, що вона є гідною спадкування та порушила правила , визначені у ст. 1224 ЦК України та постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2007 р. № 7 .

Ані відповідач, ані його представник до суду не з"явились, причини неявки суд не повідомили. Одночасно від представника відповідача протягом тривалого часу надходили клопотання про відкладення розглдяу справи.

Суд, враховуючи тривалість судового розглдяу, пов"язаного з поведінкою сторін у справі, подання уточнених позовів, зустрічного позову, витребування доказів, приходить до висновку про те, що сторони мали рівні можливості в поданні суду доказів в обгрунтування своїх вимог та заперечень, необхідні докази судом витребувано, тому справа може бути розглянута на підставі наявних в ній матеріалів.

Відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 349378 від 22 червня 2010 року яке видане повторно , 27 березня 2010 року помер ОСОБА_4 , про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис № 302 . ( а.с.8)

З свідоцтва про народження серії 111-КИ № 362244 від 21 січня 1980 року слідує , що 05 лютого 1976 року народилась ОСОБА_9 її батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ( а.с.5)

30 серпня 1997 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10, про що Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було зроблено відповідний актовий запис № 397 , після одруження ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 , даний факт підтверджується копію свідоцтва про одруження серії 1-КИ № 004893 від 30 серпня 1997 року (а.с.6) 16 серпня 2001 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було розірвано , про що відділом реєстрації актів громадського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було зроблено відповідний актовий запис № 243 , після розірвання шлюбу було залишено прізвище ОСОБА_2 , даний факт підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 185499 від 16.08.2001 року. ( а.с.7)

Дані факти свідчать про те , що дійсно Позивач по справі ОСОБА_2 є рідною донькою померлого ОСОБА_4

26 березня 2013 року Позивач звернулась з заявою для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно квартири , що розташована у ОСОБА_1 АДРЕСА_5 до державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 , однак Постановою від 26 березня 2013 року їй було відмовлено , у видачі свідоцтва , у звязку з тим , що між спадкоємцями виникли суперечки та у звязку з відсутністю право встановлювальних документів на нерухоме майно . (.а.с.12)

Ухвало суду від 05 серпня 2015 року було витребувано з Третьої Криворізької державної нотаріальної контори засвідчену копію спадкової справи № 305/2010 , заведеної після смерті ОСОБА_4 та з архіву КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР належним чином засвідчену копію архівної справи на спірне нерухоме майно , а саме квартиру № 1 у будинку № 4 о вулиці Постишева м ОСОБА_1 .

З витребуваної копії спадкової справи № 305/2010 ( а.с.60-72) вбачається , що після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк до нотаріальної контори звернулась донька померлого - ОСОБА_2, із довідки № 237 з КП «ЖЕО №8», дільниця № 1 міста ОСОБА_1 від 27.05.2010 року слідує , що син померлого ОСОБА_3 прийняв спадщину фактично , адже був зареєстрований разом із померлим батьком на день його смерті за однією адресою , ніхто інший за оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори не звертався.

З довідки про належність будинку ( домоволодіння) АДРЕСА_6 в реєстровій книзі 202 п за реєстровим номером № 151 слідує , що відповідно до свідоцтва виданого згідно з розпорядженням УЖКГ № ДЗ-836 від 24.11.2000 року власниками квартири є ОСОБА_4, ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ( а.с.75,76)

Відповідно до ч.І ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток у праві спільної сумісної власності з метою можливості подальшого відчуження своєї частки позивачем.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності, без виділу частки або поділу спільного сумісного майна в натурі має самостійне правове значення. При цьому виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13 зроблено висновок: «Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі».

Пунктом 3.2, 3.3.Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, передбачений порядок розрахунку часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна, саме: Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо).

Відповідно до технічного паспорту БТІ квартира АДРЕСА_7 належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності , трьохкімнатна квартира має загальну площу 62.80 кв.м, жилу площу 45.10 кв.м, з яких одна кімната 14.60 кв.м, друга кімната 16.30 кв.м, третя кімната 14.20 к.м. , кухня площа 6.50 кв.м: ванна кімната 2,60 кв.м, туалет 1,30 кв.м, коридор 6,70 кв.м, а також вбудована шафа 0,4 кв.м.

Оскільки при встановленні права спільної сумісної власності на квартиру будь-якої домовленості між власниками квартири не існувало, то частки кожного із співвласників вважаються рівними, тобто по 1/3 частини спірної квартири за кожним.

Таким чином, частки власників ОСОБА_4, ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру , житловою площею 45,10 к.м. , загальною площею 62,60 кв.м. розташованої за адресою : АДРЕСА_1 є рівними, тобто по 1/3 у кожного.

За таких обставин суд визнає, що у складі спадшини після смерті ОСОБА_4. померлого 27.03.2010 року, мається 1/3 частки в праві спільної сумісної власності на квартиру , житловою площею 45,10 к.м. , загальною площею 62,60 кв.м. розташовану за адресою : АДРЕСА_1.

Спадкоємцями 1/3 частки в праві спільної сумісної власності на квартиру , житловою площею 45,10 к.м. , загальною площею 62,60 кв.м. розташовану за адресою : АДРЕСА_1 є діти померлого, спадкоємці першої черги відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією спадкової справи № 305/2010 (а.с. 58-72)

Відповідно загальних положень про спадкування, передбачених главою 84 ЦК України:

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ( ст. 1216 ЦК). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (ст. 1221 ЦК).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1222 ЦК). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК ).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК).

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивач отримала відмову нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, тобто їх права підлягають захисту у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Спадкодавцем ОСОБА_4 за життя заповіт не складався спадкоємцями першої черги виступають Позивач та Відповідач по справі.

Згідно з ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі, оскільки інший спадкоємець не вчиняє дії, щодо оформлення своїх спадкових прав, та відсутній правовстановлюющий документ на нерухоме майно.

Статтею 1297 ЦК Ураїни встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Позивач у справі відповідно до змісту ст. 15, 16 ЦК України обрав належний спосіб захисту своїх невизнаних прав, а саме шляхом визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Таким чином, при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правила статті 1267, 1266, 1278 ЦК України та при розподілі спадщини, частка в якій не визначена за конкретним спадкоємцем, необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Судом встановлено, що спадкодавцю належала 1/3 частки в праві спільної сумісної власності на квартиру , житловою площею 45,10 к.м. , загальною площею 62,60 кв.м. розташовану за адресою : АДРЕСА_1

Спадкоємцями вказаного нерухомого майна є діти померлого, спадкоємці першої черги відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, а саме: ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (відповідач), що підтверджується копією спадкової справи № 305/2010 (а.с. 58-72), та відповідно вони мають рівні частки у спадщині, тобто кожен по 1/6 частки.

Виходячи з обставин справи та з огляду на те, що відповідно до вимог закону Позивач належним чином прийняв спадщину після смерті батька, як спадкоємець першої черги за законом, але у звязку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявними перешкодами в отриманні свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцем першої черги Відповідача , Позивач не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіння та користування ним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частину 1/3 частки в праві спільної сумісної власності на квартиру , житловою площею 45,10 к.м. , загальною площею 62,60 кв.м. розташовану за адресою : АДРЕСА_1 .

Що ж стосується заявлених зустрічних позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_4 то вони не підлягають задоволенню.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Однак позивачем за зустрічним позов не було надано суду жодного доказу , щодо обставин на які він посилався у позові , а тому позов не може бути задоволений судом .

Відповідно до ч. 5ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови №7 від 30.05.2009 року «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другійст. 1259 ЦК України.

Окремо закон виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5ст. 1224 ЦК України). Цей потенційний спадкоємець також усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4 цієї статті, щодо яких законом визначено про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду.

Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогамист. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 поняття "безпорадний стан" тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови).

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зустрічним позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що зустрічний відповідач ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги. Доводи зустрічного позивача про те, що донька померлого не купувала йому їжу , ліки продукти та не несла витрати на поховання , суд не може прийняти до уваги, так як вони стосуються моралі і відносяться до категорії оціночних.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для усунення зустрічного відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положеньст. 88 ЦПК України.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору суд стягує з відповідача. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені відповідачем не стягуються у зв"язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 60, 79, 84, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317,319,328, 355,356,357, 372,392,1216, 1268, 1270, Цивільного кодексу України, , суд,-

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Третя Криворізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визначити частку співвласника ОСОБА_4 (померлого 27 березня 2010 року) на квартиру АДРЕСА_8 в Дзержинському (Металургійному) районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у розмірі 1/3 частки в праві спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_5 ,( ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 (померлого 27 березня 2010 року) на 1/6 частки 1/3 частки квартири , житловою площею 45,10 кв.м. , загальною площею 62,60 к.м. розташовану за адресою : АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь ОСОБА_5 ,( ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 794,80грн.(сімсот дев"яносто чотири грн. вісімдесят коп..

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 27.03.2010року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційний суд Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк від дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні, - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів від дня отримання копії рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2016 року

Суддя: О. В. Чайкіна