Провадження №2/760/1784/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді -Усатової І.А.
при секретарі - Здорик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну, про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та компенсації моральної шкоди суд,-
02.12.2015 позивач звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та компенсації моральної шкоди.
У ході розгляду справи суд на підставі клопотання представника позивача залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Київський національний університет технологій та дизайну.
Позовні вимоги, з урахуванням уточнених вимог, де позивач також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, обґрунтовані позивачем тим, що у липні 2012 року позивача було прийнято на посаду фахівця навчально-методичного відділу у державному вищому навчальному закладі «Міжгалузевий інститут управління».
Наказом Міністерства освіти і науки України від 19.06.2015 №661 було прийнято рішення про припинення юридичної особи - державного вищого навчального закладу «Міжгалузевої академії управління» шляхом реорганізації (приєднання) його до Київського національного університету технологій і дизайну як структурного підрозділу.
Позивач зауважив, що згідно з наказом Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» № 16-ОС від 19.06.2015 «Про заплановане вивільнення працівників», додатком №1 до якого була відомість-попередження працівників Міжгалузевої академії управління, позивачу повідомили про заплановане вивільнення із займаної посади після закінчення двомісячного терміну з дати попередження. Тобто, про заплановане звільнення позивач була попереджена у двомісячний строк.
Позивач вказує, що наказом державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» від 01.09.2015 №54/1-к вона була звільнена з посади провідного фахівця навчально-методичного відділу у державному вищому навчальному закладі «Міжгалузева академія управління» відповідно до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.
Таким чином, вказує позивач, розмір заборгованості по заробітній платі, включаючи вихідну допомогу, ДВНЗ «Міжгалузева академія управління» перед позивальником у період з травня 2015 року по 01.09.2015 без урахування податків та інших загальнообов'язкових платежів складає 14 035, 31 грн.
Позивач пояснив, що відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, за час роботи позивача на вказаній посаді утворилась заборгованість із заробітної плати за період з травня 2015 року по 01.09.2015.
Водночас, зазначає позивач, у порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, жодних виплат у день звільнення позивача здійснено не було.
Як вказала позивач, згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України, її розмір заробітної плати у липні 2015 року складав 3 019, 54 грн., а у серпні 2015 року складав 2 720,86 грн. Так, середньоденна заробітна плата складає 133, 26 грн., та кількість робочих днів за період з 02.09.2015 по 24.02.2016, що були часом затримки виплати, складає 123 дні, отже, розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні складає 16 390, 98 грн.
Таким чином, позивач зазначає, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» на користь позивача складає 30 426, 29 грн. (тридцять тисяч чотириста двадцять шість гривень двадцять дев'ять копійок)
Також, позивач вказує, що відсутність своєчасного розрахунку при звільненні та невиплата грошових коштів впродовж тривалого періоду часу завдали їй моральних страждань, породили відчуття тривожності та неспокою. Все вищевказане у своїй сукупності призвело до істотного погіршення якості життя.
Позивач вказує, що з метою захисту своїх порушених прав, вона зверталась до державних органів, зокрема до Міністерства освіти і науки України та державної інспекції навчальних закладів України, проте вказані звернення не мали жодного впливу на дії відповідача і лише завдало позивачу додаткових моральних переживань та призвело до витрат особистого часу та посилило почуття особистої правової незахищеності.
Тому, враховуючи глибину своїх душевних страждань, розмір заборгованості тривалу невиплату належної позивачу заробітної плати та інших витрат, фактичне відпрацювання впродовж чотирьох місяців без виплати заробітної плати, позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. ( п'ять тисяч).
Окрім того, 01.03.2016 представником позивача було подану заяву, згідно якої позивачем у справі слід вважати ОСОБА_1, оскільки після одруження позивачкою змінено прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого ВДРАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві НОМЕР_2 від 16.01.2016.
Позивач у судове засідання 15.08.2016 не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшла заява, у якій вона просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, аргументуючи тим, що позивач у своєму позові не наводить жодного належного доказу факту заборгованості та її розміру.
Також стверджував, що позивач пропустив строк пред'явлення своїх вимог як кредитора, оскільки оголошення в пресі про припинення діяльності Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» було опубліковане в газеті «Урядовий кур'єр» 08.07.2015, а тому позивач мав право звертатися з вимогами до відповідача лише в строк до 08.09.2015.
Однак, позивач у період з 08.07.2015 до 08.09.2015 вимоги про виплату заробітньої платні та вихідної допомоги, компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, та середнього заробітку до Київського національного університету технологій та дизайну та до комісії з реорганізації Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» не заявляв.
На підставі вищезазначеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Суд, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку.
З 26.07.2010 по 01.09.2015 ОСОБА_1 працювала у «Міжгалузевому інституті управління» (правонаступником якого є Державний вищий навчальний заклад «Міжгалузева академія управління»). Цей факт встановлений на підставі відомостей про роботу у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_3 (а.с. 75-90).
Судом встановлено, що у зв'язку з одруженням позивачкою змінено прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 ,відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого ВДРАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві НОМЕР_2 від 16.01.2016 (а.с. 116), а тому позивачем у справі слід вважати ОСОБА_1.
Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» № 661 від 19.06.2015 міністром було прийнято рішення про припинення діяльності Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» шляхом його реорганізації (приєднання) до Київського національного університету технологій і дизайну, як структурного підрозділу (а.с. 28-30).
Згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 наказу Міністерства освіти і науки України «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» № 661 від 19.06.2015, Київський національний університет технологій і дизайну є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків припиненого Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» з моменту внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій України.
Відповідно до наказу № 16-ОС від 19.06.2015 відповідач повідомив позивача про заплановане звільнення його із займаної посади після закінчення двомісячного терміну попередження, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП (а.с. 13-14).
Встановлено, що ОСОБА_1 направляла звернення до Державної інспекції навчальних закладів України щодо виплати заробітної плати працівникам ДВНЗ «Міжгалузева академія управління» (а.с. 15), на яку їй було надано відповідь №01-26/1758 від 07.10.2015 про те, що питання виплати зарплати не належать до повноважень Державної інспекції навчальних закладів та рекомендовано звернутись з вищевказаним питанням до комісії з припинення державного вищого навчального закладу до Київського національного університету технологій та дизайну (а.с. 16)
Відповідно до довідки Головного управління ДФС у м. Києві Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києва №71/л від 19.01.2016 позивачу в ІІ кварталі 2015 року було нараховано заробітну плату у розмірі 8 719,87 грн., а виплачено - 4 790,15 грн.; у ІІІ кварталі 2015 року нараховано 10 105, 59 грн., виплачено - 0,00 грн. (а.с. 35).
Відповідно до статті 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Згідно з статтею 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Суд встановив, що ОСОБА_1 з 26.07.2012 по 01.09.2015 перебувала у трудових відносинах з Міжгалузевим інститутом управління (правонаступником якого є Державний вищий навчальний заклад «Міжгалузева академія управління»).
Відповідно до наказу № 54/1-к від 01.09.2015, що зазначається у трудовій книжці позивач був звільнений з посади провідного фахівця навчально-методичного відділу у державному вищому навчальному закладі «Міжгалузева академія управління» з 01.09.2015 року, у зв'язку з реорганізацією установи, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП. (а.с. 89).
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Представник позивача стверджував, що відповідач не провів з позивачем у встановлений законом строк розрахунок, а тому ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернувся з цим позовом.
Проте, представник третьої заперечував проти задоволення вимог позивача, мотивуючи тим, що позивач пропустив строк пред'явлення своїх вимог до відповідача як кредитора.
Обгрунтовуючи заперечення, зазначив, що оголошення про припинення діяльності Державного вищого навчального закладу «Міжрегіональна академія управління» було опубліковано в газеті «Урядовий кур'єр» 08.07.2015, а тому ОСОБА_1 мала право звернутися з вимогами до відповідача лише в строк до 08.09.2015.
Однак, позивач у період з 08.07.2015 до 08.09.2015 вимоги про виплату заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку до третьої особи та до комісії з реорганізації Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» не заявляв.
Суд не враховує аргументи представника третьої особи з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 104 ЦК юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
З повного витягу Єдиного державного реєстру фізичних та юридичних осіб-підприємців від 30.11.2015 випливає, що з 29.07.2015 Державний вищий навчальний заклад «Міжгалузева академія управління» перебуває в стані припинення.
Згідно з частиною четвертою статті 105 ЦК до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
З матеріалів справи випливає, що відповідно до пункту 3 наказу Міністерства освіти і науки України №661 від 19.06.2015 було прийнято рішення про утворення комісії з припинення діяльності Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління».
Відповідно до пункту 4 вищезазначеного наказу, встановлено, що з моменту призначення комісії з реорганізації до неї переходять повноваження щодо управління справами Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», повноваження ОСОБА_4 - в.о. ректора Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління», припиняються.
З пункту 6 наказу Міністерства освіти і науки України №661 від 19.06.2015 та повного витягу Єдиного державного реєстру фізичних та юридичних осіб-підприємців від 30.11.2015 випливає, що головою комісії з реорганізації відповідача призначено ОСОБА_5
Таким чином, до комісії з припинення юридичної особи Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» перейшли повноваження щодо управління справами відповідача.
Відповідно до частини п'ятої статті 105 ЦК строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
Відповідно до пункту 5.4. наказу Міністерства освіти і науки України № 661 від 19.06.2015 комісію з припинення юридичної особи Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» було уповноважено відповідно до законодавства опублікувати у спеціальному додатку до газети «Урядовий кур'єр» та/або в офіційному друкованому виданні органу державної влади або органу місцевого самоврядування за місцем знаходження підприємства інформацію про припинення Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» шляхом його реорганізації (приєднання) до Київського національного університету технологій і дизайну, порядок та терміни заяви кредиторів.
Суд на підставі відомостей, які зазначені в Єдиному державному реєстрі фізичних та юридичних осіб-підприємців від 30.11.2015 встановив, що строк для заявлення кредиторами своїх вимог був встановлений до 30.09.2015.
Таким чином, комісією з припинення юридичної особи Державного вищого навчального закладу «Міжгалузева академія управління» було чітко визначено строк заявлення кредиторами своїх вимог.
З матеріалів справи випливає, що 23.09.2015 позивач зверталася до Головного управління Державної інспекції праці та Міністерства освіти і науки України, у якій просила визнати його кредитором Державного вищого навчального закладу «Міжгалузевої академії управління», виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше середньомісячного заробітку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01.09.2015 по день фактичного розрахунку та грошову компенсацію.
На підставі вищезазначеного, суд констатує, що позивач звернувся з вимогами про виплату заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у встановлений законом строк, однак станом на момент розгляду справи відповідач свого обов'язку по їх виплаті не виконав.
Суд на підставі довідки ГУ ДФС у м. Києві ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві №71/л від 19.01.2016 встановив, що в ІІ кварталі 2015 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 8 719,87 грн., а виплачено - 4 790,15 грн.; (різниця становить 3 929, 72 грн.) та у ІІІ кварталі 2015 року нараховано 10 105, 59 грн., виплачено - 0,00 грн. (різниця 10 105, 59 грн.).
Таким чином, суд зауважує, що відповідач порушив встановлені державою гарантії позивача щодо оплати праці, а тому з нього підлягає стягненню різниця між сумою нарахованих та виплачених грошових коштів по заробітній платі та вихідній допомозі у розмірі 14 035,31 грн., з розрахунку:
3 929, 72 грн.+ 10 105, 59 грн. = 14 035,31 грн.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Суд встановив вину відповідача за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади, а тому вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню.
Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі-постанова).
Відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу ІІ постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу затримки розрахунку при звільненні проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу ІV постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Суд зазначає, що відповідача було зобов'язано надати розрахунковий листок позивача по заробітній платі за період з травня по вересень 2015 року включно, довідку бухгалтерії, яка підтверджує розмір сум, належних йому при звільненні; довідку бухгалтерії про розмір заборгованості по заробітній платі, довідку про середньоденну та середньомісячну заробітну плату, однак відповідач витребуванні докази не надав.
У зв'язку з цим, суд здійснює розрахунок середнього заробітку за час затримки належних сум позивачу при звільненні на підставі наявних у справі доказів.
Суд встановив, що позивач звільнений із займаної посади 01.09.2015, таким чином перебіг строків обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у цій справі починається з 02.09.2015.
Так, позивач звільнений із займаної посади 01.09.2015, тому для визначення розміру середньоденного заробітку належить враховувати два місяці, а саме серпень 2015 року та липень 2015 року
Позивач у липні 2015 та серпні 2015 року відпрацював 43 робочих днів.
Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1, яка видана Пенсійним фондом України 10.03.2016 позивачу за липень 2015 року було нараховано заробітну плату у розмірі 3 019,54 грн., а за серпень 2015 року - 2 710,86 грн.
Отже, середньоденний заробіток позивача становить:
(3 019,54 грн.+ 2 710,86 грн.) /43 робочих днів = 133, 26 грн.
Період затримки виплати заробітної плати позивача обраховується, починаючи з 02.09.2015, тобто наступного дня після звільнення його із займаної посади, по 15.08.2016, тобто по день вимог позивача, і становить 240 робочих днів.
Таким чином, середній заробіток позивача за несвоєчасний розрахунок при звільненні складає:
133,26 грн. х 240 робочих днів = 31 982, 40 грн.
Згідно з частиною першою статті 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що «судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (322-08) (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (пункт 13)».
Суд вважає, що у зв'язку з невиплатою належних грошових сум при звільненні позивач зазнав втрату нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що свідчить про завдання йому моральної шкоди.
З огляду на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди має становити 2000 грн.
З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства позивач має право на працю та гідну її оплату, а також право на справедливий судовий захист у разі порушення таких прав.
Зважаючи на обставини справи та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, у т.ч., витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачки.
Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат, пов"язаних зі зверненням до суду та розгляду справи судом в розмірі 1 051,20 грн.
Крім цього, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.
Керуючись статтею 43 Конституції України, статтею 16, 104, 105 ЦК, статтями 21, 116, 117, 237-1 КЗпП, Порядком обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд -
Позов - задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова