Провадження № 2/161/209/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 квітня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31.01.2013 року між сторонами було укладено договір позики грошей у сумі 24 000 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідач ОСОБА_2 написав розписку, у якій підтверджує факт отримання у борг грошей та домовленість, що поверне вказану суму до січня 2014 року. Однак у визначений строк відповідач боргу не повернув в повному розмірі, сума боргу станом на день звернення до суду складає 16 000 грн., а тому вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь 16 000 грн. боргу, 3% річних в розмірі 829 грн. 80 коп., інфляційні нарахування в розмірі 9 376 грн., а всього 26 205 грн. 68 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що відповідно до договору безпроцентної позики грошей від 31 січня 2013 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 гроші в сумі 24 000 грн., які він зобовязувався повернути до січня 2014 року, вказана обставина підтверджується договором позики (а.с. 4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позикодавець свої зобовязання перед позичальником виконав, передав останньому грошові кошти в розмірі 24 000 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою (а.с. 4).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_2 грошові кошти повернув не в повному розмірі, основна заборгованість за отримані кошти згідно розписки складає 16 000 грн., а тому з нього слід стягнути в користь позивача суму позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування за період з 01.02.2014 року по 30.09.2015 року становить 9 376 грн., 3% річних від простроченої суми за даний період становить 829 грн. 80 коп, а тому дані суми підлягають стягненню в користь позивача з відповідача ОСОБА_2

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 599, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 - 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. боргу за договором позики та 3% річних від простроченої суми в розмірі 829 грн. 80 коп., інфляційні нарахування в розмірі 9 376 грн., а всього 26 205 (двадцять шість тисяч двісті пять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімсот сімдесят) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська