Справа № 2-5581/06 Провадження № 22-ц/772/542/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 2 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Сала Т.Б., Нікушина В.П.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участі представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представників позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, роз-глянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до Вінницької міської ради про визнан-

ня права власності на самочинно збудований господарський блок,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 грудня 2006 року,

В С Т А Н О В И Л А:

05 грудня 2006 року ОСОБА_4 звернулася в Ленінський районний суд м. Вінниці з позовом до Вінницької міської ради про визнання права влас-ності на самочинно збудований господарський блок по вул. В.Стуса, № 3 в м. Вінниці ( а. с. 4-5 ). Позов мотивований тим, що позивачці на праві приватної власності належить 21/100 частина житлового будинку № 3 по вул. В. Стуса в м. Вінниці, розташованого на земельній ділянці площею 475 кв.м. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 03 червня 2005 року № 1246 ОСОБА_7 надана земельна ділянка площею 290 кв.м. для будівництва і обслуго-вування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Без належного дозволу та затвердженої проектної документації позивачка побудувала госпо-дарський блок «М». У звязку з відмовою місцевого органу самоврядування прийняти новобудову в експлуатацію подано цей позов у суд.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 грудня 2006 року позов задоволений; визнано за ОСОБА_4 право власності на госпо-дарський блок, визначений в проекті під літерою «М» на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, розташованій по вул. В.Стуса, № 3 в м. Вінниці ( а. с. 31-32 ).

Дане рішення суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку ОСОБА_2, співвласником будинку № 3 по вул. В.Стуса в м. Вінниці. Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 Апеляційна скарга вмотивова-на тим, що, на думку ОСОБА_2, судове рішення необєктивне, необгрун-товане, ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права ( а. с. 43-46 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обгрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим та відповідати зокрема на питання, які правовід-носини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає за-стосуванню до цих правовідносин тощо. Законним є рішення, яким суд, вико-навши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих об-ставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 грудня 2006 року не відповідає зазначеним вимогам, є незаконним, необгрунтованим, таким, що су-перечить нормам матеріального і процесуального права та підлягає безумов-ному скасуванню.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з то-го, що позивачці згідно біржового контракту від 20 червня 2005 року на праві приватної власності належить частина житлового будинку № 3 по вул. В.Стуса в м. Вінниці, розташованого на земельній ділянці площею 475 кв.м. Згідно дер-жавного акту на право власності на земельну ділянку від 20 вересня 2005 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03 червня 2005 року № 1246, ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0290 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Без належного дозволу, без затвердженого проекту позивачка збудувала господарський блок «М» і про-сила суд визнати за нею право власності на самочинну споруду. Суд врахував, що згідно технічного висновку по стану будівельних конструкцій господарсь-кого блоку, висновку екологічної інспекції, санепідемстанції, пожежної охоро-ни, управління містобудування і архітектури, самочинне будівництво здійснене ОСОБА_4 без порушень нормативних вимог щодо таких обєктів, з відповідністю вимогам санітарних норм, тому воно може використовуватися за призначенням. Суд керувався нормами статей 16, 331 Цивільного кодексу України, статтею 12 Закону України «Про власність». Це свідчить про непра-вильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, засто-сування тих норм права, які не підлягали застосуванню за наявних у справі фактичних обставин та правовідносин.

Крім цього, суд неповно зясував обставини, що мають значення для спра-ви, вважав встановленими певні обставини за їх недоведеності, висновки суду не відповідають обставинам справи, з ними погодитися не можна. Суд ухвалив рішення за явних порушень норм процесуального права.

Суд першої інстанції врахував те, що самовільно побудована позивачкою будівля досліджена відповідними органами на предмет додержання архітектур-них, будівельних, санітарних, екологічних норм і правил, тому відповідно до вимог статті 331 ЦК України на неї може бути визнано право власності. Однак, дана норма закону не регулює правовідносини, що мають місце в цьому спорі.

Згідно із частиною 4 статті 375 ЦК України правові наслідки самочинної за-будови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються стат-тею 376 цього Кодексу, яка передбачає наступне. Житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо, зокрема, вони збудовані на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Особа, яка здійсни-ла самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на зе-мельній ділянці, шо не була їй відведена для цієї мети, за умови надання зе-мельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо самочинним будівництвом порушуються права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її ра-хунок. На вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не по-рушує права інших осіб.

Відтак, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будів-ництво обєктом правового захисту.

Колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що ОСОБА_4 дозволи на будівництво не отримувала, проект на будівництво не виготовляла, само-чинно побудована будівля є будівленю комерційного призначення, а надані нею висновки відповідних органів щодо можливості використання самочинно побудованої споруди не є достатніми доказами для можливого визнання за по-зивачкою права власності на обєкт самочинного будівництва.

Суд першої інстанції допустився помилок у застосуванні та вірному тлума-ченні норм матеріального права. Крім того, він не врахував, що технічний ви-сновок по стану будівельних конструкцій господарського блоку, висновки еко-логічної інспекції, санепідемстанції, пожежної охорони, управління містобуду-вання і архітектури не є висновками судової експертизи у розумінні Закону України «Про судову експертизу». Також зазначений технічний висновок не містить положень, згідно з якими гарантовано, що самочинне будівництво є безпечним для комерційного використання, в ньому йдеться про господарський блок, що є суттю іншого призначення будівлі. Також у цьому висновку немає положень відносно того, що самочинне будівництво не порушить інтересів ін-ших осіб - співвласників садиби.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що, розглядаючи 08 лютого 2006 року на засіданні лист ОСОБА_4, комісія по розгляду конфлікт-них питань та апеляцій в сфері містобудування виконкому Вінницької міської ради підкреслила надання заявниці земельної ділянки саме для будівництва і обслуговування житлового будинку. Натомість вона самочинно збудувала офісне приміщення, яке просила прийняти до експлуатації як господарську бу-дівлю. Комісія рекомендувала замовнику змінити цільове використання зе-мельної ділянки для комерційних потреб та здійснити підготовку документів для розгляду питання щодо приведення обєкту до вимог чинного законодав-ства згідно з п. 3 додатку 4 до рішення виконкому міської ради від 27 січня 2005 року № 18 ( а. с. 27 ). Однак, вона цієї рекомендації не виконала, звер-нулася в суд з даним позовом без залучення до участі у справі інших співвлас-ників садиби, частина якої належить їй на праві власності.

Оскаржуючи ухвалене 25 грудня 2006 року судове рішення, апелянт об-грунтовано зазначив, що решта співвласників житлового будинку № 3 по вул. В.Стуса в м. Вінниці до участі у даній справі не залучалися, проте їхні права однозначно самочинним будівництвом зачіпаються, оскільки комерційна спо-руда, хоча й розташована на земельній ділянці, виділений на конкретні потреби ОСОБА_4, є складовою частиною всієї садиби ( окремий садибний но-мер їй не присвоювався ). Самочинна будівля використовується як складське приміщення магазину-кафетерію, розміщеного в частині житлового будинку № 3 по вул. В.Стуса, в квартирі № 1, власницею якої на час вирішення заявленої в суд вимоги, була позивачка. Працівники кафетерію, користуючись госпо-дарським блоком, порушують спокій мешканців - співвласників будинку, які використовують житло за цільовим призначенням. Крім цього, самочинним бу-дівництвом порушені права сусідніх власників ( користувачів ) земельних діля-нок, в тому числі й апелянта.

Відповідно до норм статтей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна до-вести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запе-речень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 25 грудня 2006 року рішення у даній ци-вільній справі, не дав належну правову оцінку заявленій до cуду ОСОБА_4 вимозі, не визначився в нормах матеріального права та дійшов помилко-вого висновку про задоволення позову.

Відповідно з нормами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рі-шення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків су-ду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або про-цесуального права.

На виконання вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи безпідставність позо-ву ОСОБА_4 за недоведеності позовних вимог, колегія cуддів апеляцій-ного суду вважає правильним, доцільним і справедливим відшкодувати апелян-тові за рахунок позивачки понесені судові витрати у звязку з оскарженням рі-шення суду.

Керуючись статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 задоволити.

Рішення на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 грудня 2006 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_4 до Вінницької міської ради про ви-знання права власності на самочинно збудований господарський блок відмови-ти.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 110,00 гривень, сплачений у звязку з апе-ляційним оскарженням рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його прого-лошення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: