Справа № 755/3015/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Бабченко Ю.Ю., Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну встановленої форми спілкування батька з малолітньою дитиною та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд: змінити встановлену розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі спілкування з малолітнім сином першої і третьої суботи місяця з 12-00 години до 18-00 години на іншу, та встановити участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі спілкування з малолітнім сином першої і третьої суботи місяця з 12-00 години до 15-00 години у присутності соціального працівника в приміщенні Дніпровського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (м. Київ, бульвар Перова,56); стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 травня 2005 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, про, що в низі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено запис № 446. Від шлюбу вони мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження. З моменту народження і по цей час син проживає з нею за адресою: АДРЕСА_4 та знаходиться на її утриманні. На цей час квартира, де вона живе разом з сином, знаходиться у її власності, відповідно до договору дарування від 25 березня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, Паньшиною О.В. У вищевказаної квартирі є окрема кімната, яка обладнана усім необхідним для комфортного проживання сина. З моменту народження сина ОСОБА_5, вона піклується про нього, про його здоров'я та фізичний, духовний і моральний розвиток. ОСОБА_5 цікавиться спортом, до захворювання тривалий час займався плаванням, відвідує з першого класу по цей час, танцювальний гурток «Матадор». Вона доклала зусиль, щоб син міг приймати участь у міжнародних турнірах з спортивних бальних танців. У лютому 2016 року вона брала для сина ноутбук LENOVO та модем. У сина є всі необхідні речи для неї та для занять спортом, одяг, взуття та інше. Вона піклується про його відпочинок, улітку відпочивають на морі, також піклується про його духовний розвиток, вони разом з сином відвідують театри, кіно, різні святкові заходи. На даний час ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку з приводу дискінезії жовчовивідних шляхів, вторинної міокардіопатії, аденоїдних вегетації 3-й ст., потребує постійного протирецидивного лікування, у зв'язку з чим крім забезпечення сина необхідними ліками, вона самостійно забезпечує сину відпочинок, два разі на рік, у Дитячому санаторії «Лісова поляна». Також відповідно до рекомендацій лікаря, раз на місяць, син проходить процедури кріолікування аденоїдів. Після розлучення відповідач відмовився допомагати синові, він неодноразово погрожував їй, що у разі звернення з заявою про аліменти він зробить шкоду її родині, з приводу цих погроз вона змушена була звертатися до міліції. З моменту розлучення до 2013 року, відповідач не виявляв бажання зустрітися зі своїм сином. Відповідач свідомо з 2005 року по 2013 рік, участі у вихованні та утриманні сина не приймав, матеріальної допомоги не надавав, його станом здоров'я не цікавився. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, він не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, не створював умов для отримання освіти. У листопаді 2013 року відповідач звернувся до неї з проханням про побачення з сином. Вона не заперечувала, оскільки вважала ці зустрічі важливими для дитини. Син стримано віднісся до відвідань батька, оскільки в нього не було навиків спілкування з батьком. ОСОБА_6 з батьком носили не регулярний характер. Відповідач не приймав участі у його вихованні та утриманні, а свою участь у житті сина розумів як спільні відвідування розважальних закладів. Цей факт підтверджується довідкою з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва, де зазначено, що «під час амбулаторних відвідувань та відвідування лікарем вдома, дитина знаходиться в супроводі матері або бабусі. Батько дитини ОСОБА_2 станом здоров'я дитини не цікавився», довідкою керівником танцювального гуртка «Матадор», де зазначено «Батька ОСОБА_5 ніколи не бачила, ні на заняттях ні на конкурсах, ні на врученнях дипломів, ні на святах». Під час побачень з сином відповідач не дотримувався порад лікарів, допускав необачність по відношенню до здоров'я дитини, міг цілий день провести з сином у аквапарку, або відвідував нічні кіносеанси, допускав травмування дитини, такі навантаження призвели до значного погіршення здоров'я ОСОБА_6. Згідно з довідкою з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва, від 09 лютого 2016 року, з жовтня 2015 року у дитини з'явилися скарги, які потребували додаткового консультування у лікарів невролога та кардіолога». Вона неодноразово намагалася пояснити відповідачу, що неможна нехтувати здоров'ям дитини і що така поведінка є неприйнятною, але у відповідь поведінка відповідача стала носити скандальний та агресивний характер. Те, що відповідач створював конфліктні ситуації, у присутності сина використовував ненормативну лексику, принижував її та погрожував їй, свідчить про ігнорування відповідачем обов'язку щодо утвердження в сім'ї поваги до матері (частина 2 статті 55 СК України). До того ж після такої поведінки батька, син знаходиться у пригніченому ні. Така поведінка відповідача свідчить про те, що він зневажливо ставиться до прав своєї ж дитини, її внутрішнього, емоційного та духовного, світу. Відповідач створює для неї та сина атмосферу постійного стресу. В ході проведення перевірки її заяви про протиправні дії відповідача по відношенню до спільного малолітнього працівники Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, винесли офіційне попередження ОСОБА_2 про адміністративну та кримінальну відповідальність. У серпні 2015 року, вона звернулася до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки лікування і додатковий розвиток дитини потребує коштів, але відповідач відмовився тому вона була змушена звернутися до Дніпровського районного суду м. Києва, з позовом про стягнення аліментів. 21 січня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва, було ухвалено рішення у цивільній справі № 755/16028/15-ц, за її позовом до ОСОБА_2, про стягнення аліментів. Даним рішенням з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3, у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходу). На цей час ОСОБА_2 сплачує на утримання сина 600 гривень на місяць. У жовтні 2015 року відповідач звернувся до органів опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про встановлення форми спілкування з дитиною. 12 жовтня 2015 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, протокол № 20, визначена участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з малолітнім сином першої і третьої суботи місяця з 12-00 години до 18-00 години. Відповідач рішення органу опіки та піклування не виконував, забирав дитину за власним бажанням, у не встановлений день та час, більш того в супереч рішенню комісії та не отримавши її згоди намагався залишити дитину на ніч, не погодивши з нею вивозив дитину за межі Києва. Щоб розшукати дитину та повернути до дому їй доводилося звертатися до правоохоронних органів. Про порушення відповідачем встановленої форми спілкування батька з дитиною вона також повідомляла співробітників Служби у справах дітей. Відповідно до відповіді від 23 березня 2016 року, наданої Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, з відповідачем було проведено бесіду під час якої йому додатково було роз'яснено обов'язки батьків щодо утримання, виховання та навчання дітей, попереджено про відповідальність у разі невиконання батьківських обов'язків. Оскільки відповідач не дотримується форми спілкування с сином, яка була встановлена за його заявою, рішенням комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, вона змушена звернутися до суду. Під час розгляду цивільної справи № 755/16028/15-ц, за її позовом про стягнення аліментів, їй стало відомо, що відповідач хворіє на гепатит С. Відповідно до інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан неповнолітнього, від 09 лютого 2016 за № 42: «під час бесіди з ОСОБА_3, було з'ясовано, що хлопчик небезпеку не усвідомлює». Враховуюче слабке здоров'я дитини, довготривалі побачення дитини з батьком, на її думку, можуть створювати загрозу здоров'ю дитини. Дитина має ряд захворювань, а батько дитини, під час побачень, цей факт до уваги сприймає, внаслідок чого після зустрічей з батьком син повертається хворим або фізично травмованим. Відповідач виявляє бажання проводити з сином час, але не на достатньому рівні проявляє конкретні дії по виконанню батьківських обов'язків. Під час довготривалих побачень відповідач не звертав увагу на те, що малолітній син відвідує школу та йому необхідні не тільки розваги, а й потрібно готувати шкільні завдання та дотримуватися режиму харчування, сну, лікування. Відповідно до інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан неповнолітнього, від 09 лютого 2016 року за № 42: «у вихованні простежується схильність до залежної поведінки, а саме потреба в «легких» задоволеннях. Важливо, щоб дитина не потрапила в середовище, в якому доступ до легких способів отримання задоволення буде доступний (мається на увазі - шкода від надання дитині легкого доступу до розваг в якості подарунків при зустрічі)». Враховуючи поведінку відповідача, нехтування ним під час побачень порад лікарів щодо здоров'я дитини, наявність загрози зараження гепатитом, психологічний стан дитини, стан здоров'я дитини, порушення відповідачем встановленої форми спілкування батька з дитиною, вважає що інтересам малолітнього сина буде відповідати встановлення форми спілкування батька з дитиною - побачення першої і третьої суботи місяця з 12-00 години до 15-00 години у присутності соціального працівника в приміщенні Дніпровського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (м. Київ, бульвар Перова,56).

17 лютого 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач ОСОБА_2 просить суд: зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити наступні способи його участі у вихованні сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисте спілкування: побачення три рази на тиждень: середа з 15-00 год. до 19-00 год., субота та неділя, за місцем навчання сина або за місцем його проживання, або за місцем його перебування, спільний відпочинок: другу половину літніх канікул дитина проводить з батьком, в день його побачення з сином, він має право забирати сина з місця його знаходження ( з дому, школи, тощо) особисто.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 28 лютого 2003 року він уклав шлюб з відповідачкою, ОСОБА_1 Від спільного шлюбу вони мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб з відповідачкою виявився невдалим і тому у 2005 році він був розірваний. Після розірвання шлюбу він став проживати окремо, а син залишився проживати з відповідачкою. Фактично з самого моменту розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки. Всі його намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними. Приблизно з липня 2015 року відповідачка стала по незрозумілим причинам перешкоджати його побаченням з сином взагалі. На початку серпня 2015 року шляхом переговорів йому вдалося домовитися з відповідачкою про те, щоб він влаштував день народження сина. Однак 20 серпня 2015 року в телефонній розмові з ним відповідачка його повідомила про те, що вона цього не допустить, а також, що він більше взагалі не буде спілкуватися з сином. При цьому будь яких причин вона не пояснювала. Після марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом він звернувся з заявою до комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. 12 жовтня 2015 року даною комісією було прийняте рішення № 20 у відповідності до якого йому було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з сином ОСОБА_5 та у його вихованні згідно наступного порядку: першої і третьої суботи місяця з 12:00 год. до 18:00 год. Однак незважаючи на зазначене рішення, відповідачка не виконує його і продовжує чинити перешкоди його спілкуванню з сином та взяттю участі у його вихованні. Окрім цього вона постійно здійснює психічний та фізичний тиск на сина щодо заборони йому у спілкуванні з ним. За даними фактами він навіть був вимушений звертатися в поліцію із відповідними заявами. Як свідомий громадянин, він розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із дитиною спричинить шкоду сину, ОСОБА_3, не існує. При таких обставинах він зрозумів, що без вирішення вищезазначеного питання у судовому порядку відповідачка ніколи добровільно не погодиться надати йому можливість спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Створення перешкод відповідачкою його спілкуванню із сином порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року цивільну справу №755/3015/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну встановленої форми спілкування батька з малолітньою дитиною, об`єднано в одне провадження із цивільною справою №755/3109/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Об`єднаній цивільній справі присвоєно №755/3015/16-ц.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну встановленої форми спілкування батька з малолітньою дитиною підтримала в повному обсязі, просила вказаний позов задовольнити, позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що причиною розлучення з ОСОБА_2 в 2005 році стала його залежність від наркотиків. В 2006 році останній пропонував їй примиритися, проте вона відмовила йому та він не з'являвся у їхньому з сином житті до 2013 року, будь-якої допомоги не надавав. Лише в 2009 році вони зустрілися у відділі РАЦСУ для зміни прізвища дитини, тим самим ОСОБА_2 відмовився від дитини. Їхня ж спільна дитина - ОСОБА_3 має ряд захворювань, був слабкою дитиною та всі витрати на утримання сина та його догляд, поїздки до санаторію вона брала на себе. В 2013 році ОСОБА_2 зателефонував їй та повідомив, що вилікувався від наркозалежності та бажає бачитися з дитиною. В той час вона була вагітною другою дитиною та погодилася на зустрічі. Проте, ОСОБА_2 негативно впливає на дитину, вони відвідують аквапарки, батути, нічні кіносеанси, дитині надано доступ до «легких» грошей, у зв'язку з чим дитина почала від неї вимагати такого ж. Дитина стала агресивною, стан здоров'я погіршився. Після двох побачень з сином, ОСОБА_2 не повертав дитину до дому, у зв'язку з чим вона викликала поліцію. Він налаштовує дитину, у зв'язку з чим дитина не бажає вчитися та стала психічно неврівноваженою. Вона ж ніколи не чинила ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з сином та їхнім зустрічам, адже дитина бажає з ним спілкуватися, вона заперечує проти того, щоб дитина ночувала у батька. Так, після 06 січня 2016 року вона проти їхніх зустрічей, так як ОСОБА_2 забрав сина до себе на новий рік та навіть не впускав її на територію власної квартири для того, щоб вона забрала дитину, вимкнув телефон та не привіз дитину, у зв'язку з чим вона також викликала поліцію. В 2015 році ОСОБА_2 стверджував, що вилікувався та став іншою людиною, бажає дати дитині те, що не додав колись. Згодом же він почав погрожувати та налаштовувати дитину проти неї, говорячи, що її та бабусі взагалі треба прибрати. Зазначила, що ОСОБА_2 хворіє на гепатит С, шизофренію та постійно вживає ліки, при цьому його захворювання передається, про що він не сказав, чим поставив дитину під загрозу. А на комісії Опікунської ради взагалі не постало питання про місце проживання ОСОБА_2, вживання чи невживання останнім наркотичних засобів. При цьому, ОСОБА_2 не відвідує школу, де навчається їхній син, не допомагає фінансово та не займається лікуванням дитини. Лише в серпні 2015 року на підставі її звернення до суду, з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 600 гривень. При цьому, позов про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхнього спільного сина вона після розірвання шлюбу одразу не подавала, так як ОСОБА_2 їй погрожував після розірвання шлюбу, що вб'є її, був агресивним, адже вживав наркотичні засоби. Зазначила, що дохід ОСОБА_2 складає 2000 гривень та їй не відомо на що він взагалі буде утримувати дитину, а вона має всі умови для проживання сина з нею. Дитина його з самого початку була непотрібна, його батьки навіть ні разу не бажали побачити онука. Пояснила суду, що вимушена була розповісти дитині, що сторона ОСОБА_2, коли вона була вагітна їхньою спільною дитиною, наполягали на аборті. Вказані обставини вона повідомила сину лише після того, як його батько умовляв сина зібрати його речі та переїхати до нього.

Представники ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну встановленої форми спілкування батька з малолітньою дитиною підтримали в повному обсязі, просили вказаний позов задовольнити, позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 про зміну встановленої форми спілкування батька з малолітньою дитиною не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Позовні вимоги за його позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що ОСОБА_1 дозволяла йому бачити сина лише коли він приносив їй гроші, при цьому вона влаштовувала скандали. Років три-чотири назад він вимагав від ОСОБА_1 офіційної сплати ним аліментів на утримання дитини, але вона відмовила. Таким чином, він бачив дитину лише тоді, коли приносив гроші. В кінці 2015 року ОСОБА_1 заявила йому, що вона має ще одну дитину, а грошових коштів, які він надає не вистачає на утримання. Крім того, їхній син також говорив йому, що мати витрачає кошти не на нього, а на іншу дитину. Саме тоді він сказав ОСОБА_1, що буде сплачувати аліменти лише офіційно. Зазначив, що про стан здоров'я дитини він нічого не знав, йому ніхто нічого не говорив, а про все він дізнається випадково. Їхній син бажає бачитися з ним, добре знає його теперішню дружину та доньку, має чудові взаємовідносини з ними. Будь-яких травмувань під час його зустрічей, з сином не відбувалося. Коли ж син одного разу приїхав додому, після зустрічі з ним, то зателефонував йому та повідомив, що бабуся та дідусь його б'ють, на що він одразу приїхав, викликав поліцію, а дитина мала синяки. Влітку 2015 року він приїхав до сина у дитячий табір, де він відпочивав, проте лише хвилин 15-20 вони лише шукали, де перебуває їхній син, а вожаті просто розпивали алкогольні напої. У його батька є великий заміський будинок та він завжди пропонував, щоб їхній син приїздив туди на відпочинок. Він має не великі доходи, однак, якщо його позов буде задоволений, його батько, дідусь ОСОБА_3, повністю буде забезпечувати їх усім необхідним. Окрім цього, його батько погоджується сплачувати кошти на відвідання онуком кружків, відвідування лікарів, відпочинок, проте не буде надавати матері дитини кошти в руки. Після рішення державної адміністрації про визнання його участі у вихованні сина, ОСОБА_1 приховувала від нього сина, забирала сина в суботу, а потім через декілька днів могла зателефонувати та сказати, що якщо він бажає, то може взяти дитину, на що він кидав роботу та їхав до сина, щоб його побачити. Проте через декілька годин ОСОБА_1 телефонувала йому та говорила, щоб він привіз дитину додому. На новий рік ОСОБА_1 відпустила сина на декілька днів до нього за умови купівлі планшету. За декілька днів, що вони провели разом, вони поспілкувалися з сином, у нього навіть покращилося навчання у школі. Після цього, мати ОСОБА_1 сказала онуку, що він може збиратися і йти до нього. Коли ж він через двадцять хвилин приїхав до них додому, його син був вже із зібраним рюкзаком. Саме в той час він пройшов з ним лікарів на прохання ОСОБА_1 та дізнався про захворювання сина. Крім того, зазначив, що він завжди знав, де навчається його сина, проте йому говорила, що якщо він туди приїде, то йому буде погано. Він має не великі доходи, однак, якщо його позов буде задоволений, його батько, дідусь ОСОБА_3, повністю буде забезпечувати їх усім необхідним.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 про зміну встановленої форми спілкування батька з малолітньою дитиною не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Позовні вимоги за його позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримав розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 515 від 20 жовтня 2015 року «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини».

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився ОСОБА_3, батьками якого записані - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 12 травня 2005 року зроблено запис за № 446 (а.с.4 об.).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 515 від 20 жовтня 2015 року «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини», враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 жовтня 2015 року, протокол № 20 було визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з малолітнім сином першої і третьої суботи місяця з 12-00 години до 18-00 години (а.с.6).

Як встановлено судом, малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на диспансерному обліку з рядом хронічних захворювань у лікаря педіатра, гастроентеролога, кардіолога, ЛОР-лікаря, невролога.

Відповідно до характеристики від 09 лютого 2016 року, виданої Комунальним навчальним закладом «Навчально-вихований комплекс № 141 «Освітні ресурси та технологічний тренінг» міста Києва (дошкільний навчальний заклад - школа І ступеня - спеціалізована школа ІІ ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов та інформаційних технологій - технологічний ліцей)» (НВК № 141 «ОРТ» м. Києва), ОСОБА_3, учень 7-В класу, навчається в даному навчальному закладі з травня 2010 року (перший клас). За час навчання у молодшій і середній школі показав себе як учень із низьким та середнім рівнем знань, який міг би навчатися краще, але йому не вистачає наполегливості, самоконтролю, працьовитості та уваги до навчання. ОСОБА_5 має добре розвинене логічне мислення та пам'ять, але він недостатньо цілеспрямований та організований для того, щоб регулярно й у повному обсязі виконувати вимоги вчителів щодо роботи на уроках і підготовки домашніх завдань. Під час уроку він часто відволікається, не може тривалий час зосереджувати увагу на виконанні складних завдань, швидко втрачає зацікавлення, якщо стикається з труднощами та не може з першого разу виконати завдання. Останнім часом часто пропускає уроки через проблеми зі здоров'ям. За характером ОСОБА_3 товариський, веселий та комунікабельний, але не завжди дотримується загально прийнятих правил поведінки, а також не завжди адекватно реагує на критику, через що були проблеми в стосунках з деякими однокласниками та вчителями. ОСОБА_5 цікавиться спортом, поки не виникли проблеми зі здоров'ям, займався танцями та плаванням. Хлопець бере активну участь у позакласних заходах, у художній самодіяльності класу, у суспільно-корисній праці, виконує доручення класного керівника. ОСОБА_5 виховується в неповній родині (батько хлопця з родиною не проживає), проте мати, дідусь і бабуся приділяють багато уваги вихованню дитини, постійно цікавляться навчанням та шкільними справами сина, регулярно зв'язуються з класним керівником та відвідують батьківські збори (а.с.8).

Згідно листа-відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва» від 09 лютого 2016 року, з жовтня 2015 року у ОСОБА_3 з'явились скарги, які потребували додаткового консультування та симптоматичного лікування у лікарів невролога та кардіолога. Під час амбулаторних відвідувань та відвідування лікарем вдома, дитина знаходиться в супроводі матері або бабусі. Батько дитини ОСОБА_2 станом здоров'я дитини не цікавився (а.с.7).

Відповідно до довідки, виданої керівником танцювального гуртка «Матадор» ОСОБА_7, ОСОБА_3 займався у їхньому колективі з травня 2010 року (перший клас) по березень 2016 року (сьомий клас). Він приймав участь в танцювальних конкурсах, фестивалях, концертах, отримує нагороди та дипломи, займає другі та треті місяця в конкурсах. Завдяки старанням та матеріальній підтримці мами, бабусі та дідуся ОСОБА_3 має можливість змагатися на міжнародних турнірах зі спортивних бальних танців. Мама, бабуся і дідусь дуже зацікавлені в естетичному та фізичному розвитку дитини. Батька ОСОБА_5 ніколи не бачила ні на заняттях, ні на конкурсах, ні на врученні дипломів, ні на святах (а.с. 33).

Згідно довідки форми 3, виданої 12 лютого 2016 року Центром комунального сервісу, малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.44). Вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 25 березня 2016 року (а.с.43).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання № 35 від 13 квітня 2016 року, складеного завідуючим сектором соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві ОСОБА_8 на підставі заяви ОСОБА_1, в результаті обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено, що умови проживання у квартирі задовільні. В квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окрему кімнату (ліжко, стіл для навчання, шафа для одягу, особисті речі, телевізор). За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9 (брат) (а.с.97).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 № 435 від 04 жовтня 2016 року, складеного головним спеціалістом ССД ДРДА ОСОБА_10 на підставі заяви ОСОБА_2, в результаті обстеження умов проживання батька дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 було встановлено, що в приміщення чисте, прибране, укомплектовано усіма необхідними меблями та технікою. В одній з кімнат проживає малолітня дитина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька цивільної дружини батька дитини), в кімнаті є двоповерхове ліжко, на першому поверсі якого може відпочивати дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; письмовий стіл, ігровий куточок, шафа з одягом, стільці. Умови проживання відповідають вимогам. Для виховання розвитку та проживання дитини створено умови: книжки, іграшки, постільна білизна, є окремі місця для сну, письмовий стіл, учнівські прилади. За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації проживання: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_11

Відповідно до листа-відповіді Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13 квітня 2016 року, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 Дніпровським УП ГУНП в м. Києві 07 липня 2012 року була порушена кримінальна справа за № 04-32026 за ч. 1 ст. 309 КК України, 20 вересня 2012 року дана кримінальна справа була закрита за ч. 4 ст. 309 КК України (а.с.116).

Як вбачається з виписок із історії хвороби № 7714, № 2110, ОСОБА_2 з 26 жовтня 2006 року по 01 рудня 2006 року та з 28 березня 2011 року по 22 квітня 2011 року проходив лікування у Територіальному медичному об'єднанні «Психіатрія» у місті Києві із діагнозом шизотипічний розлад, тривожно-депресивний синдром.

Згідно довідки, виданої ДУ «Інституту епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського АМНУ» від 27 жовтня 2015 року, з 12 лютого 2013 року по 27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 перебуває під наглядом з діагнозом «хронічний гепатит «С», стадія стійкої вірусологічної та біохімічної ремісії, хронічний холецистит, хронічний панкреатит.

Відповідно до листа-відповіді Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України» від 01 квітня 2016 року, пацієнт ОСОБА_2 з 12 лютого 2013 року по 08 грудня 2015 року проходив амбулаторне лікування з приводу діагнозу: хронічний вірусний гепатит С (HCV PHK +, генотии 3а) з високою біохімічною та вірусологічною активністю. У період, з 14 лютого 2013 року по 11 серпня 2013 року, хворий отримував амбулаторну противовірусну терапію на протязі 24 тижнів. В період часу з 04 вересня 2013 року по 08 грудня 2015 року пацієнт знаходився під наглядом в поліклініці інституту інфекційних захворювань (двічі на рік проходив обстеження та амбулаторне лікування). З 08 грудня 2015 року за медичною допомогою в ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського НАМН України» не звертався (а.с.90).

Згідно довідки від 20 вересня 2016 року, виданої Територіальним медичним об'єднанням «Психіатрія» Департаменту охорони здоров'я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 пройшов амбулаторну консультацію в Територіальному медичному об'єднанні «Психіатрія» у місті Києві у відділенні № 27 20 вересня 2016 року. На момент консультації психічних порушень не виявлено.

Відповідно до довідки № 369342 від 19 жовтня 2016 року, виданої Київською міською наркологічною клінічною лікарнею «Соціотерапія» Департаменту охорони здоров'я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_26. пояснила суду, що працює психологом Центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, стаж роботи з 2006 року. Вона проводила для малолітнього ОСОБА_3 близько 6-8 консультацій та зробила відповідне заключення, на одній із консультацій була присутня бабуся. Так, запропонувавши ОСОБА_3 намалювати малюнок сім'ї, він розділив останній навпіл та намалював з одного боку себе з мамою, бабусею та братом, а з іншого намалював себе та батька. При цьому, ОСОБА_3 перебуває в розщепленому стані, має тривожність. ОСОБА_5 не вміє самостійно приймати рішення, до кінця по-дитячому не усвідомлює, що відбувається, вважає, що якщо його забирає до себе батько - це добре, якщо мати - також. Він охоче розповідає, як проводить час з мамою та сестричкою, з татом відвідує аквапарк, ігрові автомати, що йому подобається. ОСОБА_5 має схильність до легких досягнень, при появі складнощів може відмовитись від досягнення мети. Будь-якої агресії у дитини не спостерігається, жорстокого ставлення матері до дитини чи батька до дитини, виявлено не було, дитина про жорстоке відношення батька до нього не говорила. Дитина розповідала, що бажає бачитися з татом, проте, що цьому перешкоджає він не зазначав. Про таке захворювання як гепатит та його загрозу життю, дитині нічого не відомо. ОСОБА_5 не говорив про те, що батько його змушує щось робити та вказані обставини вона не спостерігала. Вважає, що дитина рівнозначно намалювала власну родину з мамою та батьком, а конфліктні ситуації більше виникають саме між батьками дитини.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що він являється хрещеним батьком малолітнього ОСОБА_1 Він допомагає хрещеному, буває на всіх його днях народження, на новий рік інколи, допомагає збирати дитину до школи. За останні два роки він бачився з ОСОБА_3 один раз в два-три місяці. Зазначив, що за останні десять років ОСОБА_2 не з'являвся в житті сина, до 2013 року навіть не поздоровляв сина з днем народження, не приїздив. Він особисто не спілкувався з ОСОБА_2 з 2006 року. Причиною його розлучення з ОСОБА_1 стала його залежність від наркотиків. Два роки назад ОСОБА_2 почав зустрічатися з сином та дитина після цього стала знервованою, психологічно неврівноваженою, висловлюється на інших людей негативно, став агресивним, вигнав другого чоловіка ОСОБА_1 з нецензурною лайкою. ОСОБА_2 бажає бачити дитину коли йому це потрібно. Від ОСОБА_1 він знає, що ОСОБА_2 забирав дитину з ночівлею до себе додому без згоди матері, у зв'язку з чим ОСОБА_1 викликала поліцію. Зазначив, що йому не відомо про перешкоджання ОСОБА_1 спілкуванню сина з батьком або жорстокого відношення матері до дитини.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що являється сусідкою ОСОБА_1 з 1988 року. ОСОБА_2 вона бачила перший рік після їх одруження, після цього вона його не бачила. Малолітній ОСОБА_3 був спокійним, хорошим хлопчиком. ОСОБА_1 з батьками влаштовувала дитину на танці, у табори. Вона була присутньою на днях народження ОСОБА_3 та батько дитини ніколи не приїздив та не дзвонив. В 2013 році ОСОБА_1 почала жалітися на те, що після появи в житті сина батька, відносини між нею та сином змінилися. ОСОБА_2 міг забрати сина ввечері та залишити у себе. ОСОБА_1 навіть викликала поліцію та їздила шукати сина вночі. Після зустрічей з батьком, ОСОБА_3 погано себе почуває, стає роздратованим, у нього болить серце, голова, його нудить. Після появи в житті дитини батька, дитина почала ображати мати, влаштовувати скандали. З грудня 2015 році ОСОБА_3 взагалі перестав встигати з навчанням у школі, взагалі не бажає вчитися, при цьому до цього він навчався нормально. Батько йому обіцяє недешеві подарунки та говорить, що школа не потрібна, він все купить. Зазначила, що ОСОБА_1 ніколи не перешкоджала зустрічам батька з сином, навпаки хотіла, щоб у сина був батько. При цьому, вона ніколи не чіпала фізично свого сина.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що знає ОСОБА_1 десять років. ОСОБА_1 самостійно виховувала сина, без будь-якої допомоги, відмовляла собі у всьому аби дати дитині найкраще. Останні два роки батько дитини ОСОБА_2 почав бачитися з сином ОСОБА_5, сама ОСОБА_1 не перешкоджала цьому, а навпаки приймала участь у тому, щоб дитина бачилася з батьком, коли ОСОБА_17 цього не хотів через те, що батько ображав мати. Зазначила, що після спілкування з батьком, ОСОБА_17 дуже змінився, він став проявляти агресію, хамство по відношенню до ОСОБА_1, не бажає навчатися, всі цінності, які йому були привіті на протязі цих років були втрачені. Пояснила суду, що бачиться з ОСОБА_1 більше двох разів на тиждень, раніше бачилися майже кожний день і до 2013 року вона взагалі не чула згадок про батька дитини, ніколи ніхто не говорив, що батько допомагає фінансово, навпаки ОСОБА_1 завжди самостійно утримувала сина, або брала грошові кошти у своїх батьків, або відкладала. Будь-якої жорстокої поведінки ОСОБА_1 до сина в сім'ї немає. Зазначила, що чула про те, що ОСОБА_2 пообіцяв сину придбати ноутбук, але не зробив цього, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушена була купувати таку дорогу річ самостійно.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що знає сім'ю ОСОБА_1 з 2010 року. Малолітній ОСОБА_3 хороший хлопчик, завзятий, веселий та добрий. ОСОБА_19 називав батьком свого дідуся. Останній рік в житті дитини з'явився батько. З кінця 2013 року - початку 2014 року ОСОБА_19 став недоговорювати та проявляти агресію, на дачі став поводити себе зовсім по-іншому, ображати бабусю та мати. Зазначила, що ніколи не чула, щоб ОСОБА_1 перешкоджала спілкуванню батька з сином, можливо лише обмежувала спілкування, оскільки батько не привозив дитину в обумовлений час. Крім того, вона ніколи не чула, щоб батько допомагав утримувати дитину фінансово, навпаки матері допомагали дідусь та бабуся в питаннях щодо поїздки на море, в табір чи відвідування курсів. Зі слів ОСОБА_1 їй також відомо про ситуацію в ресторані, коли ОСОБА_19 зателефонував матері та попросив забрати його з ресторану, де він був також з батьком. Коли ж ОСОБА_1 зі своїм батьком приїхала, то їй сина не віддали, сказавши, щоб дитина ще побула там, що свідчить про те, що ОСОБА_19 просто не відпускали. ОСОБА_5 навіть не віддали подарунки, які він бажав забрати з автомобіля. В подальшому, дитину привіз додому його дідусь.

Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що знайома з ОСОБА_1 з 2002 року, має з нею дружні стосунки, з цього ж періоду вона знає і ОСОБА_2 В 2013 році в житті ОСОБА_19 з'явився його батько - ОСОБА_2 До цього часу, ОСОБА_1 самостійно утримувала та виховувала дитину, батько не з'являвся в житі сина. Наразі дитина перебуває в невизначеному стані, відчувається поганий вплив батька на дитину. ОСОБА_1 не перешкоджала спілкуванню сина з батьком, але батько не привозив дитину у визначений час, постійно виникали скандали. При цьому, ОСОБА_19 став роздратованим, вимагає від матері незрозуміло чого. Наприклад, коли мати його просить приглянути за її другою дитиною, то ОСОБА_19 навіть не реагує на неї та продовжує далі гратися в комп'ютер. Зазначила, що рік або два роки назад у ОСОБА_1 почали виникати проблеми з сином, в сім чи в вісім років він почав плюватися на всіх невідомо з якої причини. Приблизно з десяти-одинадцяти років він почав нецензурно лаятися на мати. Також пояснила, що за останній рік вона бачила ОСОБА_19 лише п'ять разів, він привітався з нею, проте вона з ним не спілкувалася та про його відносини з батьком, він не розповідав. При будь-яких скандалах з батьком дитини вона присутньою не була, всі відомості про дані факти їй відомі зі слів ОСОБА_1 Зі слів ОСОБА_1 та її адвоката вона чула, що ОСОБА_2 є наркоманом та хворіє на хворобу, якою може заразити сина.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що являється батьком ОСОБА_2 Після того, як його син та ОСОБА_1 стали проживати окремо, ОСОБА_2 намагався зустрічатися з дитиною, проте йому забороняли, під час чого також він був присутнім. Він намагався фінансово допомагати синові, купував речі, іграшки, продукти харчування, проте ОСОБА_1 хотіла лише гроші. З 2013 року відносини щодо спілкування батька з чином потеплішали. Син приїздив з онуком до нього та ОСОБА_21 радів цьому. Він же надавав можливість пожити синові з онуком в його будинку в с. Вишеньки. При цьому, ОСОБА_2 говорив, що саме ОСОБА_1 дозволяла це, проте одного разу, коли він поїхав на тиждень з будинку, через день або два, ОСОБА_1 подзвонила йому щодо повернення сина. Також йому дзвонила і мати ОСОБА_1, на що він запропонував їм розбиратися між собою, як батьками дитини, але ОСОБА_1 приїхала з поліцією забирати сина. Незадовго дня народження онука в 2015 році, вони хотіли відсвяткувати свято онука у нього в будинку, були запрошені аніматори, йшла підготовка до свята, але напередодні свята ОСОБА_1 заборонила таке святкування. В 2016 році ОСОБА_21 одного разу було дозволено були присутнім на дні народження дружини ОСОБА_2, святкування якого відбувалося в ресторані. Посередині свята до ресторану увірвалася ОСОБА_1 та в агресивній формі почала говорити ОСОБА_21, щоб він їхав з нею додому. ОСОБА_5 злякався та побілів. На його запитання чи хоче дитина їхати, чіткої відповіді надано не було, на що він запропонував вийти на вулицю та запитавши онука ще раз, той повідомив, що хоче залишитися ще з ними. Після цього, він запропонував ОСОБА_1, що привезе онука самостійно. Щодо виховання онука, зазначив, що дійсно ОСОБА_21 може побалувати, але строгість у вихованні також присутня, при цьому як і онук, так і ОСОБА_2 тягнуться у спілкуванні один з одним. Він особисто знає, що його син бажає допомагати в утриманні чина, він хотів відкрити рахунок та перераховувати кошти на рахунок сина, проте ОСОБА_1 відмовилася. В телефонних розмовах ОСОБА_1 з онуком відчувається психологічний тиск, проте щодо фізичного впливу на дитину, то вказані факти він не бачив. ОСОБА_2 скаржився йому, що графік його спілкування з сином порушує саме ОСОБА_1, він приїздить на зустріч, а повертається без сина, так як його не віддали на зустріч з батьком. Зазначив, що з самого початку він дійсно був проти одруження сина з ОСОБА_1, так як сину було зарано одружуватися, проте син наполіг та саме він допомагав в оформленні весілля сина з ОСОБА_1 Про аборт він говорив синові, проте син вирішував це питання самостійно. В той час він допомагав їм, але придбати квартиру для сина та його дружини він не міг, так як сам в той час розлучився та залишив все дружині та дітям, та проживав в квартирі сина. Щодо залежності сина, пояснив суду, що його син курив канабіс і це його батьківська біль, проте він допомагав вилікувати сина від залежності та гепатиту. Саме тоді син просив його допомагати фінансово онуку, на що він сказав, що коли той вилікується зможе це зробити самостійно. З 2005 року він не допомагає онуку. Зазначив, що про доходи сина він нічого не знає, проте завжди готовий йому допомоги, як і готовий допомагати онуку, якщо йому щось потрібно, але давати гроші на якісь речі він не буде, а може їх придати. Коли син звертається до нього щодо фінансової підтримки, він завжди йому допомагає. Також зазначив, що йому невідомо про захворювання онука, він не знає чи ходив його син до онука в школу, чи водив його до лікарів, лише знає, що влітку бажав забрати сина до санаторію, але ОСОБА_1 не дозволила.

Свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що знайом з ОСОБА_2 з вересня 2015 року, останній є його працівником. З ОСОБА_1 він не знайомий. ОСОБА_2 виконує непостійну роботі та отримує близько 2000 гривень, на вихідних він не працює, відряджень не має. Може охарактеризувати ОСОБА_2 лише як неконфліктного, керованого, старанного. Він займається спортом, не вживає будь-яких засобів, ніяких психічних чи фізичних відхилень у нього він не спостерігав. Декілька разів він розмовляв з ОСОБА_2 та той розповідав йому, що у нього не виходить забирати сина в певні дні, оскільки колишня дружина чинить перешкоди. Саме з цієї причини він декілька разів відпрошувався з роботи серед тижня та їхав до сина, пояснюючи це тим, що на вихідні дитину не віддали. Також він чув телефонну розмову, в якій ОСОБА_2 спочатку надавали дозвіл на побачення з сином, а потім телефонували та забороняли. З сином ОСОБА_2 та ОСОБА_2 вони декілька разів виїжджали на р. Десна на відпочинок та ОСОБА_21 дуже гарний хлопчик, відносини між ним та ОСОБА_2 нормальні. Крім того, він близько двадцяти років знає батька ОСОБА_2, проте навіть не пам'ятає того, що відводив ОСОБА_1 до РАЦСУ або був присутнім на їхньому з ОСОБА_2 весіллі.

Свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що знає ОСОБА_2 зі школи, останні три-чотири роки вони більш тісно спілкуються. Декілька разів вони гуляли з ОСОБА_2 та його сім'єю (дружина, їхня спільна дитина та син ОСОБА_5). При цьому, ОСОБА_21 дуже радів, між ним та ОСОБА_2 спостерігалися теплі стосунки та дитина засмучувалася, коли необхідно будо їхати додому. Він навіть телефонував додому, просив побути більше часу, проте йому відмовляли. В кінці січня 2016 року, коли вони збиралися разом грати у настільну гру та все для цього приготували, подзвонила мати ОСОБА_5, він засмутися, вона приїхала та забрала його. Через деякий час подзвонив ОСОБА_21 та плакав. ОСОБА_2 зателефонував в поліцію, так як дитину били і сам поїхав додому до ОСОБА_21. На наступний день ОСОБА_21 розповів, що мати сказала, що він зрадник, при цьому на дитині були синяки. ОСОБА_24 говорив їм, що мати сварить його за спілкування з батьком. Одного разу, вони разом з ОСОБА_2 приїздили додому, щоб забрати ОСОБА_24, проте двері квартири ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки ніхто також не відповів. Зазначив, що сам особисто ОСОБА_1 він не знає. Проте, на святкування дня народження дружини ОСОБА_2, вона приїхала раптово до ресторану та почала кричати на весь ресторан, на що вони потім вийшли поспілкуватися, а ОСОБА_24 повернувся засмученим.

Згідно Принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 , ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Зокрема, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1).

Виховання дитини починається з родинного виховання. Сім'я є першоосновою розвитку суспільства та перш за все людини як індивіда. При цьому, під сімейним вихованням розуміється взаємодія батьків з дітьми, яка ґрунтується на родинній близькості, любові, турботі, повазі і захищеності дитини, сприяє створенню сприятливих умов для задоволення потреб у повноцінному розвитку і саморозвитку особистості дитини. Характерною ознакою сімейного виховання виступає перш за все наявність природної теплоти, любові і сердечності в сімейному спілкуванні і відносинах, що служить могутнім фундаментом для морально-емоційного виховання дітей, можливість зменшення негативного впливу несприятливого середовища для виховання дитини, його повноцінного розвитку і виховання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Таким чином, з викладених норм чинного законодавства вбачається, що у разі невиконання рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, один із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод і спілкуванні з дитиною. При цьому, однією із умов є чинення одним із батьків перешкод іншому у спілкуванні з дитиною.

Будучи опитаним в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 пояснив суду, що йому виповнилося тринадцять років, проживає він з матір'ю ОСОБА_1 З десятирічного віку він почав спілкуватися з батьком ОСОБА_2 та останній приходить до нього. Він бажає більше часу проводити з батьком, оскільки йому з ним цікаво. Мати говорить, що батько хворіє на гепатит «С» та вона їздила до гадалки, яка їй сказала, що якщо його відпустять до батька, то він помре. Йому також показували документи про хворобу батька. 02 вересня 2015 року у нього був день народження та батько попросив, щоб він та його друзі без ночівлі приїхали до будинку дідуся, але мати сказала, що без неї дня народження не буде. Він бажав поїхати до батька, але мати та бабуся погано відреагували на це, почали тягати його за волосся, на що він зателефонував батьку, а той приїхав з поліцією, вони написали заяву, але вона нічого не зробила. Він казав, що бажає поїхати до батька, але вони позабирали всі телефони, закривали його вдома, щоб він нікому не зателефонував. На море з батьком його також не відпустили. Пояснив суду, що з батьком вони каталися на гідроскутерах, відвідували атракціони, грали в настільні ігри, ходили до парку, на дні народження відвідували ресторани, тобто в цілому добре проводили час. Після прогулянок вони з батьком поверталися о 21-00 - 21-30 годині, інколи затримувалися, але завжди телефонували та попереджували, що затримувалися. Мати з самого початку відпускала його з батьком не тільки в вихідні, а й в інші дні проблематично, не завжди це робила по першій його вимозі, на день народження в 2016 році вона його відпустила. Він з батьком навіть робив уроки, коли він був у батька сім днів на новий рік, то вони зробили з ним всі уроки, відвідали поліклініку. За останній рік батько намагався знайти компроміс з мамою. Зазначив, що неадекватної поведінки у батька не помічав, при ньому батько вживав пігулки. Також пояснив суду, що батько розповідав, що хворіє гепатитом, але він передається лише по крові. Він бажає більше бачитися з батьком, залишатися на ночівлю у вихідні, робити разом уроки, грати у настільні ігри, спілкуватися. Батько цікавиться його успіхами у школі, цікавиться чи зробив він уроки, чи не сваряться вчителі, кожен день цікавиться по телефону про стан його здоров'я, говорить, що якщо він не буде вчитися, то не вступить в університет, говорив, що треба найняти репетиторів. Один раз батько відвідував школу, водив його до лікаря, привозив горішки, вітаміни, пігулки та цукерки. Про роботу батька йому нічого достовірно не відомо, знає, що той спілкується з людьми, працює в офісі. Зазначив, що також бажає відпочивати влітку з батьком.

Відповідно до акту оцінки потреб дитини та її сім'ї (початкова оцінка) від 22 березня 2016 року, між батьком та матір'ю дитини ОСОБА_1 склалися напружені конфлікті стосунки. Наявність проблеми та обставини певною мірою порушують нормальну життєдіяльність дитини, однак не суттєво впливають на стан дитини та задоволеність її потреб. Стан матері не перешкоджає задоволенню потреб дітей, її батьківський потенціал належний. Фактори сім'ї сприяють вирішенню проблеми, родина готова підтримати дитину (а.с.93-96).

З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи покази свідків та пояснення малолітнього ОСОБА_1, останньому вкрай необхідна батьківства увага та турбота, він бажає спілкування з батьком, хоче, щоб батько приймав активну участь у його житті. З показів свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 вбачається, що дитина прагне спілкування з батьком, між ними встановлені теплі стосунки, дитина спілкується із сім'єю батька. Посилання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_20, ОСОБА_18, ОСОБА_16 на зміни в поведінці ОСОБА_3, агресивність дитини не можуть сприйматися судом як прояви саме негативного впливу на нього з боку батька, оскільки вказані свідки безпосередньо не тісно спілкуються з дитиною, а вказані відомості багатьом відомі лише зі слів матері.

При цьому, згідно інформаційної довідки про результати роботи та психологічний стан неповнолітнього на момент обстеження № 2/124 від 09 лютого 2016 року, складеною Дніпровським районним в місті Києві Центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, в результаті консультацій було встановлено, що для ОСОБА_3 важливо ставитись, не інфантилізуючи його, тобто в спілкуванні важливо партнерство з дитиною (ставлення, як до рівного, не зменшуючи його). Дорослим членам родини (батьку та матері ОСОБА_25) важливо вирішувати свої конфліктні питання, не залучаючи в процес дитину. Крім того, під час роботи з проективними методиками (малюнок сім'ї) ОСОБА_23 задані роботи не розмальовував, якщо на це не було вказано спеціально. Це може свідчити про деякий астенічний стан нервової системи, прояви тривожного фону в загальному стані дитини (а.с.102-103).

Таким чином, для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останнього, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється, батьками не досягнуто компромісу щодо способу участі батька у вихованні сина, при цьому увага батька у житті сина безкомпромісно є важливими елементом розвитку дитини в психологічному аспекті. ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити належне виховання власного малолітнього сина, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батьком з сином досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків. При цьому, посилання сторони ОСОБА_1 на захворювання ОСОБА_2, його неналежну поведінку в частині вчасного повернення дитини додому не можуть слугувати підставою вважати, що останній несе загрозу життю та здоров'ю дитини, відомостей, які б підтверджували травмування дитини під час зустрічей з батьком, надано суду не було. Крім того, судом було встановлено на підставі показів свідків та не заперечувалося ОСОБА_1, остання спочатку не була проти зустрічей сина з батьком, а конфліктні ситуації виникають лише щодо часу їх зустрічей та негативного, на її думку, впливу батька на поведінку сина.

З урахуванням поведінки сторін, їх конфліктних та загострених відносин, при визначенні способу участі батька у вихованні сина та в спілкуванні з ним, суд враховує вік дитини, прихильність до батька, права та бажання батька підтримувати постійний контакт з малолітнім сином, бажання та можливість піклування про здоров'я та інтереси дитини обох батьків, а також виходить із розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Не врахування права та обов'язку батька приймати участь у вихованні дитини самостійно, а не тільки за домовленістю з матір'ю, протиправно обмежить як права батька на спілкування з сином, так і права дитини на спілкування з батьком.

Крім того, судом встановлено, що наразі малолітній ОСОБА_3 проживає з 2016 року у бабусі з дідусем. Отже, з метою уникнення в подальшому конфліктів між батьками в присутності дитини та уникнення стресових ситуацій для сина сторін, які можуть негативно відобразитися на загальному розвитку дитини, її психологічному стані, суд вважає, що достатнім, обґрунтованим та доцільним для дитини є визначена розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 515 від 20 жовтня 2015 року форма участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, при цьому будь-яка зміна визначеної форми участі батька у вихованні сина є передчасною, з огляду на складні та напружені відносини між батьками малолітньої дитини. Також, суд вважає, що в розрізі складної психологічної ситуації, яка оточує дитину, як мати, так і батько ОСОБА_3 мають змінити власне ставлення до нього в частині недопущення будь-яких конфліктних ситуацій між собою за участю дитини, відсутності взаємопогодженості дій в частині спілкування з дитиною, а уповноважений орган - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації має здійснювати контроль за виконанням розрядження про участь батька у спілкуванні з сином.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну встановленої форми спілкування батька з малолітньою дитиною та відмову у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відшкодування судових витрат, не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 141, 150, 157 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ст.ст. 10, 11,15, 59-61, 88, 212-215, 218, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну встановленої форми спілкування батька з малолітньою дитиною - відмовити.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: