У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 квітня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О., суддів: за участю представника ПАТ «Укрсоцбанк»Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Вакуленко О.М., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейської угоди недійсною, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року, в с т а н о в и л а: У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 26 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» або банк) та ОСОБА_9 укладено договір кредиту № 08-660/105-302, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 255 000 доларів США із сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 25 травня 2018 року. 23 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_9 та ним було укладено договір про переведення боргу № 06-09/932 (заміну позичальника у зобов'язанні), за умовами якого ОСОБА_9 передав, а він прийняв на себе зобов'язання боржника перед кредитором щодо повернення залишку заборгованості за кредитом в розмірі 2 670 343 гривні 61 копійка. Посилаючись на те, що ст. 6 договору кредиту від 26 травня 2008 року № 08-660/105-302 та ст. 6 договору про переведення боргу від 23 лютого 2012 року № 06-09/932 містять угоди про передачу спорів, що можуть виникнути у зв'язку з виконанням зазначених договорів, до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, вважав вказану третейську угоду незаконною з тих підстав, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» а тому просив суд з посиланням на ст. 6 Закону України «Про третейські суди» визнати недійсним з моменту укладення п. 6.1 договору про переведення боргу. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що третейські суди не можуть розглядати справи про захист прав споживачів, але це не є підставою для визнання третейської угоди недійсною, оскільки третейським судам не заборонено законом розглядати інші справи, наприклад щодо стягнення боргу. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судами встановлено, що 26 травня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_9 укладено договір кредиту № 08-660/105-302, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 255 000 доларів США, із сплатою 14 % процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 25 травня 2018 року. 23 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_9 та позивачем укладено договір про переведення боргу № 06-09/932 (заміну позичальника у зобов'язанні), за умовами якого ОСОБА_9 передав, а позивач прийняв на себе зобов'язання боржника перед кредитором щодо повернення залишку заборгованості за кредитом в розмірі 2 670 343 гривні 61 копійка. Стаття 6 договору кредиту від 26 травня 2008 року № 08-660/105-302 та ст. 6 договору про переведення боргу від 23 лютого 2012 року № 06-09/932 містять угоди про передачу спорів, що можуть виникнути у зв'язку з виконанням зазначених договорів, до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено п. 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладення договору про переведення боргу Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Наведене дає підстави для висновку про те, що положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (справа № 6-2074цс15). Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що третейські суди не можуть розглядати справи про захист прав споживачів, але це не є підставою для визнання третейської угоди недійсною, оскільки третейським судам не заборонено законом розглядати інші справи, наприклад щодо стягнення боргу, є помилковим. Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення без змін За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк