АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/227/16 Головуючий 1 інст. - Юхименко О.М.
Справа № 622/1518/13-ц
Категорія: договір кредиту Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною

скаргою Усенка Михайла Ігоровича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», Степанчука Олега Савича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» на заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору страхування життя недійсними, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал») про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору страхування життя недійсними, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позивач вказав, що 22 лютого 2012 року укладено кредитний договір № 856153599, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» надало йому кредит в розмірі 9 996 грн. 34 коп. для споживчих потреб на строк 36 місяців зі сплатою 0,01% річних за користування кредитними коштами. 06 грудня 2012 року між ТОВ ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно з додатком до кредитного договору відповідач фактично надав кредит у розмірі 8 800 грн. 00 коп., оскільки плата за надання кредиту в розмірі 264 грн. 00 коп. і витрати на страхування в розмірі 932 грн. 34 коп. були включені у тіло кредиту, тому розмір кредиту був навмисно завищений. Крім того, п. 4.9. кредитного договору щодо стягнення пені не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а договір у цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: визнати недійсним як п. 4.9 кредитного договору, так і сам кредитний договір, а також договір страхування життя позичальника; стягнути з відповідачів на його користь 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди; зобов'язати Українське бюро кредитних історій вилучити запис про кредитний договір від 22 лютого 2012 року та застосувати наслідки недійсності правочинів.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним п. 4.9. кредитного договору, укладеного 22 лютого 2012 року між ТОВ ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_3, з дати його укладення - з 22 лютого 2012 року. Визнано нікчемним кредитний договір від 22 лютого 2012 року з дати його укладення - з 22 лютого 2012 року. Визнано правочин, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», недійсним з дати його передачі первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» - з 06 грудня 2012 року. Стягнуто з ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на користь ОСОБА_3 1 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Визнано недійсним договір страхування життя позичальника, укладений 22 лютого 2012 року між ОСОБА_3 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» (далі - ПрАТ «СК «ТАС») з моменту його укладання - з 22 лютого 2012 року. Зобов'язано Українське бюро кредитних історій вилучити запис про кредитний договір від 22 лютого 2012 року. Застосовано наслідки недійсності правочину та зобов'язано ПрАТ «СК «ТАС» повернути ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» страховий платіж у розмірі 932 грн. 34 коп.

Ухвалами Золочівського районного суду Харківської області від 20 червня 2014 року та від 25 червня 2014 року в задоволенні заяв відповідачів про перегляд вказаного заочного рішення відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2015 року заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 травня 2015 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Усенко М.І. - представник ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, що стосується ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал». Зокрема, зазначає, що не враховано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року, яке має преюдиційне значення для даних правовідносин; ПрАТ «СК «ТАС» не залучено до участі у справі в якості належної особи; в діях ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» відсутній склад цивільного правопорушення, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування норм Закону України «Про захист прав споживачів» щодо стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Степанчук О.С. - представник ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову до ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень». Зокрема, зазначає, що вимоги про визнання недійсним п. 4.9. кредитного договору № 856153599 від 22 лютого 2012 року ОСОБА_3 не пред'являлись; позивач власноручно підписав договір, чим засвідчив (підтвердив), що один з оригінальних примірників цього договору, включно із загальними мовами з надання кредитів, переданий йому в день підписання договору; рішення ухвалено за відсутності доказів щодо нечесної підприємницької діяльності; недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційні скарги не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав вимоги ОСОБА_3 доведеними. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального права.

За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачають зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року № 6-80цс13. Відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України це є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 7, 8 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Матеріали справи свідчать, що 22 лютого 2012 року укладено Кредитний договір № 856153599, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 9 996 грн. 34 коп. для споживчих потреб на строк 36 місяців зі сплатою 0,01% річних за користування кредитними коштами. 06 грудня 2012 року між ТОВ ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором.

Згідно п. п 4.5., 4.7., 4.9. п. 4 Кредитного договору № 856153599 надання кредиту здійснювалось на певних умовах, зокрема сторони погодили, що плата за надання кредиту становить 264 грн. 00 коп., витрати на страхування - в розмірі 932 грн. 34 коп.; пеня за прострочення платежів становить 1% від суми прострочення за кожний день прострочення та сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом (тобто пеня підлягає сплаті за прострочення платежу не від всієї суми, що необхідно сплатити за договором в цілому, а лише із частини суми боргу, сплата якого прострочена позичальником).

При цьому плата за надання кредиту та витрати на страхування визначені відповідно в розмірах 264 грн. 00 коп. та 932 грн. 34 коп., тобто не за формулою зі змінними величинами. Отже, такі умови не суперечать як положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовані суми.

Кредитний договір № 856153599 підписано позивачем. Свої зобов'язання щодо надання кредиту ОСОБА_3 в розмірі 9 996 грн. 34 коп. ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» виконало. З умовами надання кредиту позивач був ознайомлений в день підписання самого правочину та на протязі листопада 2012 року - квітня 2013 року виконував його умови.

Крім того, вимоги до ПрАТ «СК «ТАС» ОСОБА_3. не заявлялись, а саме ПрАТ «СК «ТАС» до участі у справі в якості належної особи залучено не було.

З огляду на це, підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень», ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору страхування життя недійсними, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії.

Доводи щодо преюдиційності рішення суду не можуть бути прийняті до уваги. Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень», ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про тлумачення правочину, визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди відмовлено. Предметом даного позову є визнання недійсним як п. 4.9 кредитного договору, так і самого кредитного договору, а також договору страхування життя позичальника; відшкодування моральної шкоди; зобов'язання Українське бюро кредитних історій вилучити запис про кредитний договір від 22 лютого 2012 року та застосування наслідків недійсності правочинів. Отже, позови не є тотожними.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Усенка Михайла Ігоровича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», Степанчука Олега Савича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» задовольнити.

Заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору страхування життя недійсними, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді