Справа № 739/455/16-ц
Провадження № 2/739/142/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» (далі відповідач) про поновлення його на роботі на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання, стягнення заборгованості по заробітній платі з 01 по 18 лютого 2016 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 лютого 2016 року по день винесення рішення судом (час поновлення на роботі) та стягнення в якості компенсації моральної шкоди 5 000 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 січня 2016 року його було прийнято у ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» на роботу, на посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання. 18 лютого 2016 року звільнено з вказаної посади у звязку із незадовільним результатом випробувального терміну. Своє звільнення вважає незаконним і необґрунтованим, оскільки нове керівництва товариства спершу почало вимагати від нього написати заяву про звільнення за власним бажанням, але він відмовився. Після цього директор товариства сказав, що звільнить його як такого, що не пройшов випробувального терміну або ж за «статтею», хоча він жодних зауважень щодо своєї роботи не отримував. 18 лютого 2016 року його викликали до приймальні директора товариства та ознайомили з наказом про звільнення у звязку з «незадовільним результатом випробувального терміну», видали трудову книжку, при цьому з ним не розрахувалися за відпрацьований час. Будь-яких доказів незадовільних результатів випробувального терміну йому не надали. Раніше він працював на тій самій посаді у період з квітня 2013 року по квітень 2014 року. Під час роботи до звільнення він зі своєю посадовою інструкцією ознайомлений не був, права та обовязки йому не розяснялися, трудових завдань ніяких перед ним не ставилося. Наказ про трудові завдання на час випробувального терміну не видавався, наставник не призначався. Будь-яких доручень від керівництва він не отримував. У звязку з викладеним вважає, що має бути поновлений на займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованої заробітної плати. Також зазначає, що має право на компенсацію моральної шкоди у звязку з незаконним звільненням у розмірі 5 000 грн. 00 коп., яку обґрунтовує тим, що після звільнення він відчув себе приниженим в очах родини, колег по роботі, втратив нормальні життєві звязки, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що за час проходження випробувального терміну від керівництва жодних зауважень не отримував, дотримувався трудового законодавства, при цьому керівництвом товариства не було розроблено посадову інструкцію і визначено його права та обовязки. На час звернення до суду з позовом відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі, однак дана заборгованість на даний час виплачена повністю. Також просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку зі своїм незаконним звільненням по день поновлення на роботі, а також компенсацію моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням, у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Своє звільнення повязує з бажанням керівництва товариства призначити на займану ним посаду іншу особу.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги щодо заборгованості перед позивачем по заробітній платі визнав, а реншу позовних вимог не визнав та пояснив, що позивача дійсно було звільнено 18 лютого 2016 року з посадови начальника відділу постачання ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» у звязку з незадовільним результатом випробувального терміну, а займану ним посаду скорочено. Причиною звільнення було те, що позивач хоча й виконував роботу, але вона не задовольняла керівництво, позивачу керівництвом товариства усно надавалися відповідні завдання. Також позивач не на достатньому рівні демонстрував володіння компютерною технікою. При цьому представник відповідача визнав, що посадова інструкція на посаду, яку обіймав позивач, не розроблялася. Оцінка діяльності позивача на займаній посаді в період випробувального терміну та висновки про незадовільні результати випробувального терміну були зроблені особисто директором товариства. За тиждень до звільнення позивачу керівництвом було висловлено зауваження щодо неналежного виконання обовязків з постачання товарно-матеріальних цінностей. Товариство після звільнення позивача мало перед ним заборгованість по заробітній платі, яка на даний час виплачена повністю. Загалом вимоги позивача про поновлення на посаді начальника відділу постачання, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди вважає необґрунтованими.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, наказом директора ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» від 13 січня 2016 року №01-к позивача було прийнято на роботу у вказане товариство на посаду начальника відділу постачання з посадовим окладом згідно штатного розпису. Даним наказом позивачу встановлено випробувальний строк, за його згодою, на три місяці. Директору доручено здійснити перевірку професійних якостей позивача на відповідність займаній посаді (а.с. 19).

З досліджених у судовому засіданні табелів обліку робочого часу за січень та лютий 2016 року вбачається, що позивач у період своєї роботи на посаді начальника відділу постачання дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 20-21), за період роботи йому було нараховано до виплати заробітну плату у розмірі 3 968 грн. 13 коп. (а.с. 22).

18 лютого 2016 року наказом директора ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» №28-к позивача було звільнено з посади начальника відділу постачання з 18 лютого 2016 року у звязку з незадовільним результатом випробування, обумовленого при прийнятті на роботу, з посиланням на частину другу статті 28 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) (а.с. 8).

Частинами першою та другою статті 26 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Згідно частини другої статті 28 КЗпП України якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Зі змісту наведених вище правових приписів висновується, що в період випробування працівник користується всіма правами і має обовязки відповідно до законодавства про працю, угод, колективного і трудового договору. Особливістю ж його правового становища у період випробування є те, що він може бути звільнений з роботи як такий, що не витримав випробування і підставою для цього може бути невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий, оскільки випробування, згідно частини першої статті 26 КЗпП України встановлюється саме з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається.

Так, звільнення працівника у звязку з його невідповідністю виконуваній роботі можливе у випадку встановлення його невідповідності тим чи іншим вимогам, які висуваються до осіб, що обіймають відповідну посаду чи виконують відповідну роботу, зокрема кваліфікаційним вимогам, невідповідність стану здоровя працівника виконуваній роботі, тощо.

З викладеного вище в свою чергу висновується, що підставою для звільнення працівника протягом випробувального строку з мотивів невідповідності роботі не може бути порушення трудової дисципліни, зокрема неналежне виконання працівником своїх трудових обовязків, що є підставою для притягнення працівника згідно вимог трудового законодавства до дисциплінарної відповідальності чи його звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчили б не відповідність позивача посаді начальника відділу постачання. Твердження представника відповідача про те, що позивач не на достатньому рівні демонстрував володіння компютерною технікою жодними доказами не підтверджене, до того ж суду не було надано доказів, що позивач за посадою був зобовязаний володіти компютерною технікою на відповідному рівні, оскільки посадова інструкція начальника відділу постачання, тобто на посаду, яку обіймав позивач, з визначенням конкретним кваліфікаційних вимог до особи, яка обіймає таку посаду, не розроблялася і останній з нею ознайомлений не був.

Доводи представника відповідача про неналежне виконання позивачем під час випробувального строку своїх посадових обовязків також свого підтвердження не знайшли, оскільки жодних доказів цього суду надано не було. При цьому суд зазначає, що неналежне виконання посадових обовязків могло бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, зокрема й звільнення з підстав передбачених статтями 40 та 41 КЗпП України і не могло бути підставою для звільнення позивача на підставі частини другої статті 28 КЗпП України.

Відповідно суд приходить до висновку що звільнення позивача з посади начальника відділу постачання ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» було здійснено без законних на те підстав.

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт звільнення позивача з посади начальника відділу постачання ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» без законної підстави, суд приходить до висновку про необхідність поновлення позивача на вказаній посаді. Той факт, що 19 лютого 2016 року посаду, яку обіймав позивач, наказом диретора ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат» №28 було скорочено не є перешкодою для поновлення позивача на займаній ним раніше посаді, оскільки в такому випадку, з метою виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді, роботодавець має поновити працівника на рівнозначній посаді чи внести зміни до штатного розпису ввести скорочену посаду та поновити на ній звільненого працівника.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01 по 18 лютого 2016 року суд виходить з того, що згідно довідки від 08 квітня 2016 року позивачу за лютий 2016 року було нараховано до виплати заробітну плату у розмірі 1 878 грн. 33 коп. (а.с. 22). 18 лютого 2016 року позивача було звільнено з роботи на підставі частини другої статті 28 КЗпП України, при цьому нараховану заробітну плату йому виплачено не було.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

З дослідженого у судовому засіданні табелю обліку робочого часу за лютий 2016 року вбачається, що позивач працював у день свого звільнення 18 лютого 2016 року (а.с.21).

Отже відповідач, який в день звільнення позивача не здійснив виплату останньому заробітної плати, порушив вимоги вказаних вище положень законодавства.

З наданого у судовому засіданні представником відповідача видаткового касового ордера від 24 березня 2016 року вбачається, що вказана заборгованість по заробітній платі була виплачена позивачу 24 березня 2016 року (а.с. 25), тобто після звернення 15 березня 2016 року позивача до суду з відповідним позовом.

Зважаючи на викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача на користь позивача за лютий 2016 року у розмірі 1 878 грн. 33 коп.

При цьому, враховуючи факт виплати зазначеної заборгованості по заробітній платі до ухвалення судом у справі рішення, на підставі статті 217 ЦПК України, яка надає суду право визначати порядок виконання судового рішення, суд вважає за необхідне дане рішення в частині стягнення на користь позивача заборгованості по заробітні платі за лютий 2016 року не допускати до виконання у звязку з його фактичним виконанням відповідачем.

З приводу позовної вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зумовленого незаконним звільненням, суд враховує положення частини другої статті 235 КЗпП України, відповідно до якого при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Оскільки позивача було незаконно звільнено 18 лютого 2016 року у звязку з чим він підлягає поновленню на займаній посаді, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 19 лютого по 15 квітня 2016 року, тобто по останній робочий день що передує ухваленню даного рішення.

Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивач працював на посаді начальника відділу постачання з 16 січня по 18 лютого 2016 року, тобто менше двох місяців і у вказаний період за 27 робочих днів йому до виплати було нараховано заробітну плату у розмірі 3 968 грн. 13 коп., середньоденний заробіток позивача становив 146 грн. 97 коп. (3 968 грн. 13 коп. / 27 днів). Відповідно середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті позивачу за період з 19 лютого по 15 квітня 2016 року, протягом якого було 40 робочих днів, становить 5 878 грн. 80 коп. (146 грн. 97 коп. х 40 днів).

З приводу позовної вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача в якості компенсації моральної шкоди, заподіяної незаконним звільнення, 5 000 грн. 00 коп. суд суд виходить з того, що порядок відшкодування такої шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.

З розяснень, які містяться у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) вбачається, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом, позивач був незаконно звільнений з роботи у період іспитового строку, що певним чином порушило його благополуччя, позбавило можливості повноцінно підтримувати нормальні життєві звязки та змусило застосовувати додаткові зусилля для покращення свого матеріального добробуту, тим самим позивачу було заподіяно душевні страждання.

Отже, враховуючи вимоги розумності та справедливості, характер допущених порушень трудових прав позивача та глибину його душевних страждань суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в якості компенсації моральної шкоди 500 грн. 00 коп., відповідно в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі пункту 2 частини першої та частини другої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу постачання ТОВ «Новгород-Сіверський мясокомбінат».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачем було заявлено позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від сплати судового збору за які при поданні позову він звільнений, а також позовну вимогу про стягнення моральної шкоди за яку позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Водночас відповідачем судові витрати у справі не здійснювалися.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги, від сплати судового збору за які позивача було звільнено, підлягають задоволенню повністю, а позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за позовними вимогами про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного проглулу у розмірі 1 102 грн. 40 коп. (551 грн. 20 коп. + 551 грн. 20 коп.), а також на користь позивача за позовною вимогою про стягнення моральної шкоди, яка підлягає задоволенню частково, у розмірі 55 грн. 12 коп. (500 грн. 00 коп. х 551 грн. 20 коп. / 5 000 грн. 00 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтею 21 Закону України «Про оплату праці», статтями 26, 28, 29, 40, 41, 47, 115, 116, 235, 237-1 Кодесу законів про працю України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 218, 224-226, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді начальника відділу постачання Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» ().

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» (, адреса реєстрації: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, буд. №31) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), заборгованість по заробітній платі за січень та лютий 2016 року у розмірі 3 968 (три тисячі девятсот шістдесят вісім) гривень 13 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» (, адреса реєстрації: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, буд. №31) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 19 лютого 2016 року по 15 квітня 2016 року, у розмірі 5 878 (пять тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень 80 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» (, адреса реєстрації: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, буд. №31) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в якості відшкодування моральної шкоди 500 (пятсот) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу постачання Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат».

Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2016 року виконанню не підлягає у звязку з його фактичним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський мясокомбінат» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 55 (пятдесят пять) гривень 12 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 22 квітня 2016 року.