Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді - Бенца К.К.,

при секретарі Бота О.І.

за участю

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_4 обласної колегії адвокатів до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ужгородська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування самочинно встновленого металевого гаражу та металевих опор,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обласна колегія адвокатів в особі керівника ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_5 про зобовязання відповідача за власний рахунок знести самочинно збудований металевий гараж та металеві опори по периметру двору, які зєднані дротом, що знаходяться на земельній ділянці за адресою : м. Ужгород, пл. Театральна 13. В ході судового розгляду справи позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, за якою просила суд:

-усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 555 кв.м. , розташованою за адресою м. Ужгород, пл. Театральна, 13, постійним користувачем якої є ОСОБА_4 обласна колегія адвокатів;

-демонтувати і знести за рахунок відповідача ОСОБА_5 самочинно встановлений металевий гараж і металеві опори, що встановлені по периметру двору розташовані за адресою м. Ужгороді, пл. Театральна, 13

-стягнути з відповідача ОСОБА_5 судові витрати по наданню правової допомоги в сумі 10000,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що рішенням виконкому Ужгородської міської Ради депутатів трудящих від 21.03.1956 року № 154 обласній колегії адвокатів відведено земельну ділянку розміром 555 кв.м. по пл. Хрущова 7 ( теперішня назва пл. Театральна 13) в м. Ужгород для побудови адміністративного будинку. Вказує, що відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року справа №1-17/2005 за конституційний поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу «Перехідні положення» ЗК України (справа про постійне користування земельними ділянками), ОСОБА_4 обласна колегія адвокатів є належним постійним користувачем земельної ділянки та за користування якої сплачує земельний податок.

Відповідачка без належних підстав користується металевим гаражем розташованим у дворі будинку за адресою: м.Ужгород, пл.Театральна , 13. Рішень щодо надання відповідачці земельної ділянки для розміщення зазначеного гаражу Ужгородською міською радою не приймалось, тобто відповідачка користується земельною ділянкою під металевим гаражем без правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або право користування нею. Дозволів на тимчасове встановлення гаражу , тимчасових споруд Ужгородська міська рада також не надавала. Крім того представник позивача зазначає, що по периметру двору за адресою: м.Ужгород, пл.Театральна , 13 відповідачем встановлено металеві опори, які зєднані дротом. Самовільно встановлений металевий гараж, яким користується відповідач та встановлені металеві опори, перешкоджають позивачу у користуванні земельною ділянкою, постійним землекористувачем якої є позивач. Крім того представник позивача вказує на те, що ОСОБА_4 обласна колегія адвокатів дозволу на розміщення гаражу не надавала.

Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється демонтувати металевий гараж та металеві опори, які зєднані дротом , що розташовані за адресою: м.Ужгород, пл.Театральна , 13 змушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

В судовому засіданні 17.02.2016 року за клопотанням представника позивача судом ухвалено про заміну неналежного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача ОСОБА_5, залучено до участі в справі в якості належного відповідача ОСОБА_5.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.05.2016 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 залучено до участі у справі 308/13730/15-ц в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ужгородську міську раду.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 обласної колегії адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уточнені в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позові та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зокрема, пояснила суду, що в будинку за адресою: м. Ужгород вул. Театральна, 13 проживає 55 років. Даний будинок побудований колегією адвокатів. Спірний гараж був збудований покійним Погорєловим, який вподальшому подарував вказаний металевий гараж її батькові. Після смерті батька, вона отримала вказаний гараж у спадщину і користується ним. Зазначила, що має право на користування земельною ділянкою, металевий гараж розташований в єдиному можливому місці. Вказала, що в неї немає документів на підтвердження факту отримання гаража у спадщину після смерті батька. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги та уточнені позовні вимоги не визнав з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях та додаткових запереченнях. Надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Зокрема вважає, що позовні вимоги є не доведеними, а позивач не має цивільно процесуальної правоздатності. Також зазначив, що ОСОБА_5 не будувала спірний гараж, а тому є неналежним відповідачем у справі . Вважає, що позивач не довів порушення його прав. Зазначив, що відповідно до експлікації із технічної характеристики будівлі та прилеглої до неї земельної ділянки складених 14.06.2001 року, на земельній ділянці у дворі будинку №13 пл.Театральна в м.Ужгород значаться три гаражні приміщення, із яких одне належить позивачу, інше відповідачу і третє гаражне приміщення - ОСОБА_8 Просив суд відмовити у задоволенні позову та закрити цивільну справу на підставі п.1ч.1 ст.205 ЦПК України.

В наступному судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог у звязку із спливом строку позовної давності, про що подав до суду 16.08.2016р. заяву. Вказав, що спірний гараж був побудований у 1993-1994 роках на підставі рішення Ужгородської міської ради № 269 від 21.06.1993 р., а відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ужгородська міська рада, в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду 21.09.2016р. письмові пояснення в яких зазначив, що з матеріалів інвентарної справи станом на 2001 рік на території земельної ділянки по пл. Театральній, 13, знаходилися 3 гаражі під літерами Б,Г,ОСОБА_9 під літерою Д розташований на земельній ділянці за адресою пл. Театральна 13 у м. Ужгороді у власність відповідача не передавався, земельна ділянка на якій розташований вказаний гараж під літ. Д знаходиться в розпорядженні Ужгородської міської ради. Власник гаража під літ. Д не встановлений, а отже не можна вважати доведеними доводи позивача про те, що відповідачка по справі порушує права позивача на використання земельної ділянки. Крім того, звернув увагу суду на те, що при предявлені позову позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до письмових пояснень, просив суд розглянути справу у відсутності представника Ужгородської міської ради.

Допитаний в судовому засіданні, за клопотанням відповідача ОСОБА_5, в якості свідка ОСОБА_10 показав, що йому відомо про те, що його батько ОСОБА_8 звертався до виконкому про надання дозволу на будівництво гаража. На підставі одержаного від виконкому дозволу, батько побудував два гаража, а земельна ділянка перебувала у спільному користуванні мешканців та колегії адвокатів. Вказав , що йому не відомо чи користується відповідач по справі гаражем.

Допитана в судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, в якості свідка ОСОБА_11 показала, що працювала секретарем в колегії адвокатів. Їй відомо, що був конфлікт з ОСОБА_12, оскільки остання відмовлялась демонтувати гараж, та пояснювала, що даний гараж належить їй, вона ним користується, оскільки вона встановила гараж та труби.

Допитаний в судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, в якості свідка ОСОБА_13 показав, що приблизно у 2005 році працював прорабом, виконував ремонтні роботи у дворі будинку колегії адвокатів. ОСОБА_5 викликала на нього працівників міліції, звинувачуючи його в тому, що він пошкодив її гараж. Вона вказувала що гараж належить їй.

Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення відповідача, представника відповідача, покази свідків, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Приймаючи у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Як встановлено судом, рішенням виконкому Ужгородської міської Ради депутатів трудящих від 21.03.1956 року № 154 обласній колегії адвокатів відведено земельну ділянку розміром 555 кв.м. по пл. Хрущова 7 ( теперішня назва пл. Театральна 13) в м. Ужгород для побудови адміністративного будинку. ( а.с. 8)

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.07.2011 року, приміщення 1-го поверху загальною площею 81,4 кв.м., за адресою: м. Ужгород, пл. Театральна, 13 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 обласній колегії адвокатів. ( а.с.7)

Відповідно до листа відповіді на адвокатський запит, виконавчого комітету Ужгородської міської ради №698/03-17 від 15.03.2016 року , рішень щодо передачі земельної ділянки у власність колегії адвокатів за адресою пл. Театральна, 13 не приймалось. (а.с.55)

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обласною колегією адвокатів як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату, копії яких приєднані до матеріалів справи ( а.с.60-63)

Відповідно до довідки від 24.01.2003 року, грошова оцінка земельної ділянки за адресою: м. Ужгород, пл. Театральна, 13, користувач ОСОБА_4 обласна асоціація адвокатів, площею 450 м.кв. складає - 65 120,52 грн. ( а.с. 9)

Те, що ОСОБА_4 обласна колегія адвокатів є землекористувачем земельної ділянки, яка їй була відведена для побудови адміністративного будинку, обґрунтовується і наступними нормами законодавства, які спростовують доводи представника відповідача про те, що позивач не довела, що вказана земельна ділянка передана позивачу у користування .

Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування дооформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу» (зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними.

Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землю, яка фактично перебуває у користуванні позивача , не є обмеженими у часі.

За приписами рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) визначено, що стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.

З наведеного вбачається, що особи, які свого часу набули у встановленому законодавством порядку право постійного користування земельною ділянкою, мають право продовжувати користуватись нею, і не грунтуються на нормах законодавства вимоги до таких осіб оформити право власності або ж укласти договір оренди на таку земельну ділянку,

Відповідно до ст. 22 Конституції України права права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, ОСОБА_4 обласна колегія адвокатів є землекористувачем земельної ділянки за адресою м. Ужгород, пл. Театральна, 13, яка їй була відведена для побудови адміністративного будинку.

Відповідно до експлікації із технічної характеристики будівлі та прилеглої до неї земельної ділянки складених 14.06.2001 року, що долучені за клопотанням представника відповідача до матеріалів справи, на земельній ділянці у дворі будинку №13 пл.Театральна в м.Ужгород значаться три гаражні приміщення під літерами Б,Г,Д. ( а.с.53)

Відповідно до генерального плану схеми земельної ділянки пл.Театральна 13, від 20.11.1992 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні відсутнє гаражне приміщеня під літ. Д.

В письмових запереченнях представника відповідача від 06.04.2016р. останній визнав, що одне гаражне приміщення належить позивачу, інше відповідачу і третє гаражне приміщення - ОСОБА_8 ( а.с.49)

В судовому засіданні встановлено, що металевим гаражем позначеного на схемі земельної ділянки під літ. Д користується відповідачка ОСОБА_5 Вказані обставини також підтверджуються фотознімками, які долучені за клопотанням представника відповідача до матеріалів справи, та на яких вказано , що гараж під номером 3 - гараж ОСОБА_5 ( а.с. 56-57)

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 ствердила, що після смерті батька, вона отримала гараж у спадщину і користується ним. Однак, документів на підтвердження факту отримання гаража у спадщину після смерті батька не має.

На підтвердження правомірності встановлення тимчасового металевого гаражу під літ.Д у дворі будинку №13 пл.Театральна в м.Ужгород , представник відповідача посилається на розпорядження глави міської управи про надання дозволу ОСОБА_8 на встановлення металевого гаражу.

Відповідно до архівного витягу розпорядження глави міської управи від 21.06.1993р.№269 дозволено ОСОБА_8 установити тимчасовий збірний металевий гараж на дві автомашини у дворі будинку №13 пл.Театральна в м.Ужгород (а.с.51)

Отже, ОСОБА_8 дозволено установити тимчасовий збірний металевий гараж на дві автомашини, а не два окремих тимчасових збірних металевих гаража, кожний з яких на одну автомашину.

Із письмових пояснень представника Ужгородської міської ради вбачається, що гараж під літерою Д розташований на земельній ділянці за адресою пл. Театральна 13 у м. Ужгороді у власність відповідача не передавався, земельна ділянка на якій розташований вказаний гараж під літ. Д знаходиться в розпорядженні Ужгородської міської ради.

Отже, суду не надано жодних доказів щодо надання відповідачці земельної ділянки для розміщення зазначеного гаражу , щодо надання дозволів ОСОБА_5 на тимчасове встановлення гаражу , тимчасових споруд на земельній ділянці за адресою пл. Театральна 13 у м. Ужгороді, а відтак відповідачка користується земельною ділянкою під металевим гаражем без правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або право користування нею.

Як стверджує позивач в позовній заяві та представник позивача в судовому засіданні, що спірний металевий гараж під літ. Д , яким користується відповідач та металеві опори, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Ужгород, пл. Театральна, 13, порушують його права, як землекористувача земельної ділянки за адресою м. Ужгород, пл. Театральна, 13, яка їм була відведена для побудови адміністративного будинку.

Оскільки відповідачкою не доведено факту правомірності володіння частиною земельної ділянки, на якій розміщений металевий гараж під літ. Д, то слід констатувати, що відповідачка без належних підстав користується металевим гаражем позначеного на схемі земельної ділянки під «літерою Д», самовільно займає земельну ділянку , на якій розміщений металевий гараж і вказана металева конструкція є самочинно встановленою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) абоза відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У відповідності до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків

Згідно ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих ділянок провадиться за рішенням суду.

Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог ,суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

Враховуючи неведене та приймаючи до уваги, що позивач є землекористувачем земельної ділянки за адресою м. Ужгород, пл. Театральна, 13, яка їй була відведена для побудови адміністративного будинку, рішенням Ужгородської міської ради спірна земельна ділянка у власність або користування відповідачу не надавалася, дозволів відповідачу на встановлення тимчасової конструкції (гаража) не видавалось, відповідач користується самовільно зайнятою земельною ділянкою за адресою м. Ужгород, пл. Театральна, 13, під гаражем , а самочинно встановлений металевий гараж позначений на схемі земельної ділянки під літерою Д та металеві опори які встановлені по периметру двору за адресою м. Ужгород, пл. Театральна, 13, перешкоджають позивачу та обмежують його права на користування земельною ділянкою, а відтак суд приходить до висновку, що уточнені вимоги позивача є обґрунтованими, та такими , що підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд відхиляє посилання представника відповідача про те, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення з даним позовом до суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України - cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові .

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Разом з тим слід зазначити, що у п. 5.1. постанови Пленуму ВГС України від 29.05.2013 р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, судам надані розяснення про те, що у статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред'явлення такого позову.

Крім того варто зазначити, що у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав судам надані розяснення про те, що за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Таким чином, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав, обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав на час пред'явлення такого позову.

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання , що позовна давність про застосування якої заявлено представником відповідача не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування земельною ділянкою.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність обставин, які є підставою для задоволення уточнених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.

Згідно норм ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема витрати на правову допомогу. Розмір витрат повязаних з правовою допомогою розраховується у відповідності до положень ЗУ Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011р. Згідно ст. 1 вказаного закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 ро-ку № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на пра-вову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях 84,88,89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 11.05.2016 року між ОСОБА_4 обласною колегією адвокатів в особі голови ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 була укладена угода на представництво інтересів позивача ./а.с. 75/

На підтвердження понесених витрат позивачем на правову допомогу , в судовому засіданні надано квитанцію про оплату наданих послуг № 193455 від 11.05.2016 року в сумі 10 000,00 грн. ( а.с. 76)

Разом з тим до суду не надано: акт приймання виконаних робіт по угоді на представництво інтересів позивача та розрахунок понесених витрат.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку що, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 гривень не підлягають до задоволення.

Керуючись рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), ст. 212 ЗК України, ст.ст. 208, 209, 213-215, 234, 235 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_4 обласної колегії адвокатів до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ужгородська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування самочинно встановленого металевого гаражу та металевих опор задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 обласною колегією адвокатів земельною ділянкою шляхом демонтування за власний рахунок ОСОБА_5 самочинно встановленого металевого гаражу позначеного на схемі земельної ділянки під «літерою Д» та металевих опор, що встановлені по периметру двору за адресою м. Ужгород пл. Театральна, 13.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 обласної колегії адвокатів сплаченого ними суми судового збору в розмірі 487,20 грн.(чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_14