Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Усік Анжели Михайлівни про перегляд у звʼязку із нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік Анжела Михайлівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2010 року визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1.

У подальшому під час розгляду судом справи про його вселення до вказаної квартири, йому стало відомо, що квартиру продано без його згоди. Вважав, що, оскільки спірна квартира, співвласником якої він був, продана без його згоди, то договір купівлі-продажу квартири є недійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, укладений 22 травня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А.М., зареєстрований в реєстрі за № 625.

У липні 2016 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу УсікА.М. подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року заяву приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Усік А.М. задоволено.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року скасовано, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, укладений 22 травня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А.М., зареєстрований в реєстрі за № 625.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про залишення без задоволення заяви приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А.М.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач неправильно обрав спосіб судового захисту, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Разом із тим, на думку суду, ОСОБА_5 як власник спірної частини квартири на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2010 року не позбавлений права звернутися до суду з віндикаційним позовом до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, зазначав наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Усік А.М., ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2010 року визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1; визначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 належить по Ѕ частини квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено, що спірна квартира придбана за час перебування у шлюбі позивача із відповідачем ОСОБА_8

Зазначені обставини згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Отже, на момент укладення договору купівлі-продажу, квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя - ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Згідно з п. 4.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Таким чином, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А.М. при посвідченні оспорюваного правочину не перевірила належним чином усіх фактичних співвласників квартири та помилково вважала, що єдиним співвласником майна є лише ОСОБА_6, не врахувавши тієї обставини, що право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на квартиру виникло на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 05 березня 1998 року, про що також зазначено нотаріусом в п. 1.2 оспорюваного договору купівлі-продажу від 22 травня 2013 року.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що порушене право позивача як співвласника спірної квартири підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

У липні 2016 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу УсікА.М. подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року, посилаючись на те, що апеляційний суд Волинської області, ухвалюючи рішення від 23 квітня 2015 року, дійшов висновку про допущення нею, нотаріусом Усік А.М., помилки при посвідченні договору купівлі-продажу квартири, що є предметом спору, а саме: нею не перевірено належним чином наявність співвласників квартири, яким є ОСОБА_5 Однак, вона не мала можливості перевірити вказані обставини і встановити фактичних співвласників квартири, зважаючи на те, що одна із сторін договору, а саме: продавець ОСОБА_6 приховала факт перебування в шлюбі із ОСОБА_5 та що спірна квартира була їхньою спільною власністю, а також факт укладання відповідачем іншого шлюбу.

Апеляційний суд, задовольняючи заяву приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Усік А.М., скасовуючи рішення апеляційного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року та задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_5, зазначав, що нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу не мала можливості отримати відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян; нотаріусу не було відомо про те, що спірна квартира придбана ОСОБА_9 за час перебування її в шлюбі із ОСОБА_5 і належить їм на праві спільної часткової власності, що вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_6 (ОСОБА_6), отже ці обставини є нововиявленими і впливають на юридичну оцінку обставин щодо неправомірних дій нотаріуса, здійснену апеляційним судом у рішенні, що переглядається.

Крім того, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, як на підставу позову посилався на те, що відповідач - його колишня дружина продала без його відома і згоди належну їм на праві спільної власності квартиру. При цьому позивач не вказував нотаріуса як особу, якою порушено його права.

У судовому засіданні позивач пояснював, що ОСОБА_6, продавши свою частку іншій особі, порушила його переважне право на купівлю цієї частки, передбачене ст. ст. 361, 362 ЦК України; не маючи повноважень від позивача на продаж його частки квартири і уклавши договір купівлі-продажу спірної квартири, вчинила дії, які призвели до припинення права ОСОБА_5 на належну йому частину квартири та виникнення такого права у покупця за договором ОСОБА_7

За таких обставин між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі цього правочину виникли зобов'язальні відносини, а відтак належним способом захисту є визнання правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Г.І.Мостова