Провадження № 4-с/325/6/2016
Справа № 325/1140/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., розглянувши в смт. Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу Агрофірма Україна на дії головного державного виконавця Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2016 року боржник - сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) Агрофірма Україна звернувся до суду із скаргою, в якій просить: визнати дії головного державного виконавця Приазовського районного відділу державної виконавчої служби (РВ ДВС) Головного територіального управління юстиції (ГТУЮ) у Запорізькій області ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 08.07.2016 року ВП № 47082830 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження неправомірними; скасувати протиправну та незаконну постанову головного державного виконавця від 08.07.2016 року ВП № 47082830.

В обґрунтування скарги наведені наступні обставини і підстави.

13.08.2016 року боржник отримав постанову від 08.07.2016 року ВП № 47082830 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену головним державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП № 47082830 за виконавчим листом № 325/58/14-ц, виданим 30.03.2015 року Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення із СВК Агрофірми Україна на користь ОСОБА_2 вартості паю у розмірі 613289,30 гривень та судових витрат у розмірі 3775,80 гривень. Цією постановою накладений арешт на майнові права на майбутній врожай сільськогосподарських культур 2016 року на земельних ділянках загальною площею 131,15 га, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 579196,15 гривень. Також, ОСОБА_1 заборонила боржнику користуватися вищезазначеними земельними ділянками та здійснювати відчуження врожаю сільськогосподарських культур 2016 року, що належать СВК в межах суми боргу.

Заявник вважає, що дії державного виконавця не відповідають вимогам статті 1, ч.1 ст.6, частинам 1, 2 статті 11 Закону України Про виконавче провадження у зв'язку з порушенням прав та законних інтересів СВК, а також під час виконання застосовані заходи, які не передбачені статтею 32 Закону та рішенням Приазовського районного суду від 07.08.2014 року. Дії державного виконавця не узгоджуються з приписами ч.2ст.57 Закону, якою визначений вичерпний перелік способів накладення арешту на майно. СВК вважає, що протиправна заборона боржнику користуватися земельними ділянками, - є грубим незаконним втручанням в їх господарську діяльність, може паралізувати роботу підприємства, завдасть суттєвої шкоди кооперативу та державі. Позбавлення права користуватися орендованими земельними ділянками унеможливлює здійснення будь якої обробки землі. Арешт на майбутній врожай сільськогосподарських культур 2016 року на невизначених державним виконавцем конкретних земельних ділянках є незаконним, так як в постанові не вказані будь які дані земельних ділянок (площа, межі, місце розташування, кадастровий номер). З цих підстав арешт на майбутній врожай на невизначених державним виконавцем земельних ділянках є незаконним.

В доповненнях до скарги заявник вказав, що оскаржувана постанова є незаконною і з іншої підстави.

А саме, постанова про арешт майна боржника винесена в період, коли дане виконавче провадження зупинене до розшуку транспортних засобів боржника, згідно постанови державного виконавця від 05.06.2015 року. Такі дії не відповідають вимогам частин 4 і 5 статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

Представник СВК Агрофірми Україна ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Головний державний виконавець Приазовського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надіслала заперечення на скаргу в якому навела наступні підстави для відмови судом в задоволенні скарги.

СВК Агрофірма Україна в установлений законом строк добровільно не сплатив борг. Він ухиляється від виконання рішення суду. Коштів на рахунках СВК не виявлено. Предметом діяльності боржника за статутом є виробництво товарів сільськогосподарської продукції, її заготівля, переробка, зберігання та реалізація з метою отримання прибутку. Під час виконання рішення було встановлено, що боржник має в користуванні земельні ділянки загальною площею 131,15 га. Державним виконавцем у відповідності з вимогами ст.ст. 32, 57, 66 Закону був накладений арешт на майнові права та майбутній врожай сільськогосподарських культур боржника на земельних ділянках площею 131,15 га.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, судом встановлені наступні обставини.

На виконанні у відділі державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 47082830, відкрите 03.04.2015 року за виконавчим листом № 325/58/14-ц виданим 30.03.2015 року Приазовським районним судом Запорізької області про стягнення із СВК Агрофірми України на користь ОСОБА_2 вартості паю у розмірі 613289,30 гривень та судових витрат у розмірі 3775,80 гривень, а всього 617065,10 гривень.

Рішення боржником самостійно не виконане. Грошових коштів у боржника державним виконавцем не виявлено.

Із доводів скарги і заперечення державного виконавця, а також копії постанови про призупинення рецензування звіту про оцінку майна від 19.07.2016 року судом встановлено, що в даному виконавчому провадженні 20.05.2016 року винесена постанова про призначення експерта стосовно визначення ринкової вартості сільськогосподарської техніки боржника. У зв'язку із запереченням боржника проти результатів оцінки, призначене рецензування звіту про оцінку майна.

08.07.2016 року головним державним виконавцем Приазовського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_1 в межах зазначеного вище виконавчого провадження винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно спірної постанови, державним виконавцем в результаті проведення виконавчих дій встановлено, що боржник має в користуванні земельні ділянки загальною площею 131,15 га.

Керуючись статтею 57 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець постановив накласти арешт на майнові права та майбутній врожай сільськогосподарських культур 2016 року на земельних ділянках загальною площею 131,15 га, що належить боржнику СВК Агрофірма Україна у межах суми звернення стягнення 579196,15 гривень.

Другим пунктом постанови заборонено користуватися боржнику вищезазначеними земельними ділянками та здійснювати відчуження врожаю сільськогосподарських культур 2016 року, що належить СВК.

Згідно п.4.1. Статуту СВК головною метою діяльності Агрофірми Україна є: виробництво товарів сільськогосподарської продукції, її заготівля, переробка, зберігання та реалізація з метою отримання прибутку на умовах повної господарської самостійності та задоволення потреб членів СВК та асоційованих членів СВК.

За вимогами ч.1 ст.6, ст.11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний: використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 32 Закону визначений вичерпний перелік заходів примусового виконання рішень, якими є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частин 1,5 ст.52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем, згідно зі статтею 57 Закону шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

В статті 57 Закону визначений порядок винесення відповідних постанов.

Так, відповідно до частини 3 цієї статті, постановами може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Частиною 5 статті 57 Закону встановлено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Таким чином законом визначений порядок арешту майна боржника двома способами - винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Із аналізу наведених норм слідує, що арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений взагалі на все майно, про що повідомляються органи, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, а також на конкретне майно, яке виявлене державним виконавцем.

В розглядаючому випадку головним державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на майнові права, але не вказано на які (право оренди чи іншого користування, або право власності), на не визначених земельних ділянках (відсутній кадастровий номер земельних ділянок чи координати їх розміщення).

Пунктом 2 постанови заборонено боржнику користуватися не визначеними земельними ділянками і здійснювати відчуження врожаю сільськогосподарських культур 2016 року.

Але, із наведених норм Закону слідує, що така заборона може бути оголошена тільки під час проведення опису та арешту майна боржника, що в даному випадку головним державним виконавцем не здійснено, наявність чи відсутність на певних земельних ділянках площею 131,15 га будь яких сільськогосподарських культур не встановлена.

Враховуючи те, що будь який врожай сільськогосподарських культур є сезонним і для його вирощування та збору повинні проводитись певні своєчасні дії, будь-яких розпоряджень з цього приводу державним виконавцем не зроблено, що може привести до втрати врожаю та не відповідає інтересам як боржника, так і стягувача.

За таких обставин дії державного виконавця та оскаржувана постанова не відповідають вимогам статті 57 Закону України Про виконавче провадження і порушують права та законні інтереси сторони виконавчого провадження (боржника), а надані державним виконавцем заперечення є неспроможними.

В запереченні державний виконавець посилається на відповідність оскаржуваної постанови, в тому числі, вимогам статті 66 Закону, якою встановлений порядок звернення стягнення на інше майно боржника - юридичної особи в разі відсутності коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості.

Нормами цієї статті встановлений порядок реалізації арештованого майна боржника. Зокрема, передбачено, що у першу чергу реалізується майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (цінні папери, легковий автотранспорт, предмети дизайну офісів та інше майно, готова продукція (товари); у другу чергу - об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

До якої черги майна відніс державний виконавець майнові права та майбутній врожай СВК в запереченні не вказано, та в якій частині оскаржувана постанова відповідає вимогам статті 66 Закону є не зрозумілим.

Окрім наведеного, заслуговують на увагу додаткові підстави для скасування постанови, наведені в доповненнях до скарги.

Із постанови про зупинення виконавчого провадження встановлено, що 05.06.2015 року дане виконавче провадження зупинене до розшуку транспортних засобів боржника.

До цього часу виконавче провадження не поновлювалося.

Частинами 4-6 статті 39 Закону встановлено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача.

Якщо арештоване майно боржника передано для реалізації, копії постанов про зупинення та поновлення виконавчого провадження надсилаються підприємству, установі, організації, які здійснюють таку реалізацію.

Тобто, протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, Закон забороняє проведення виконавчих дій, окрім наведених в ньому винятків, до яких арешт майна і заборона користуватися ним не відносяться.

Враховуючи зазначені норми Закону та встановлені обставини справи слід зробити висновок, що оскаржувана постанова від 08.07.2016 року винесена протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, та вона суперечить вимогам ст.39 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У звязку з неправомірністю винесення головним державним виконавцем Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.07.2016 року у виконавчому провадженні ВП № 47082830, з метою відновлення порушених прав боржника, така постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 210, 212, 213, 293, 383 - 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу Агрофірма Україна на дії головного державного виконавця Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 повністю задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 08 липня 2016 року ВП № 47082830 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Скасувати постанову головного державного виконавця Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 від 08 липня 2016 року ВП № 47082830 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області шляхом подачі, в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.П. Пантилус