Справа № 265/5055/16-ц
Провадження № 2/265/1988/16
У Х В А Л А

05 вересня 2016 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків проведення її виплати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

2 вересня 2016 року до суду надійшла позовна заява від ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків проведення її виплати та моральної шкоди.

Вивчивши матеріали поданої заяви суд вважає, що вона підлягає поверненню позивачу, виходячи з наступного вмотивування.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається, коли вона подана без дотримання порядку, визначеного ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

На підставі п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» вбачається, що вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені ст. 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження, оскільки ч. 3 ст. 118 ЦПК передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 ЦПК, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

При цьому відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Суд також зауважує, що Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначив, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

На підставі перелічених норм вбачається, що ст. 96 ЦПК визначає вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. При цьому якщо до внесення змін до ЦПК Законом від 7 липня 2010 року сам заявник визначав, у якому провадженні він бажає розглядати спір (у наказному чи в позовному), то після внесення таких змін особа, яка має такі вимоги, не може звернутися за вирішенням спору в позовному провадженні без попереднього вирішення судом питання щодо можливості видачі судового наказу.

Суд, оглянувши позовну заяву ОСОБА_2 та додані до неї матеріали, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги складаються з вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, з компенсації, як складової частини належної працівнику заробітної плати, внаслідок порушення строків проведення її виплати, а також зі стягнення моральної шкоди внаслідок не проведення із позивачем розрахунку при звільненні.

Враховуючи наведене вбачається, що у порушення вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України ОСОБА_2 звернулась до суду в позовному провадженні із вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, складової частини такої заробітної плати, якою є її компенсація за порушення строків її виплати, що підпадають під дію положень ч. 1 ст. 96 ЦПК України, тобто без надання рішень суду про відмову в прийнятті заяви про видачу судового наказу за цими вимогами або скасування такого судового наказу, тому зазначений позов ОСОБА_2 до ПАТ «Азовзагальмаш» підлягає поверненню заявнику.

Крім цього суд зазначає, що за ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою передбачена сплата судового збору в сумі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що складає на момент подання позову 551,20 грн.

При цьому за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції змін від 1 вересня 2015 року) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Тобто з 1 вересня 2015 року пільги позивачів щодо сплати судового збору за подання вимог про стягнення моральної шкоди, що виникала із трудових правовідносин, були скасовані.

При поданні вказаного позову ОСОБА_2 щодо вимог про стягнення моральної шкоди судового збору сплачено не було.

Таким чином ОСОБА_2 при поданні до суду позову щодо стягнення моральної шкоди повинна сплатити судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 96, 118, 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків проведення її виплати та моральної шкоди, - повернути позивачу, розяснивши, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для такого повернення.

На ухвалу суду протягом пяти днів з дня її отримання може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя