Справа №442/1283/16-ц
Провадження №2/442/636/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

18 квітня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомик А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради Львівської області про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл на виготовлення без згоди батька - відповідача, ОСОБА_2 проїзного документу для виїзду за кордон їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також просить надати дозвіл їх дочці на тимчасові поїздки за кордон, а саме в країни: Болгарію, Республіку Польща, Угорщину та Англію, без згоди та супроводу батька - відповідача.

В обґрунтування позову посилається на те, що 24.11.2010 року розірвала шлюб з відповідачем, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_3. Зазначає, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров'я своєї дочки, не дбає про її моральний, духовний та фізичний розвиток. Крім того, позивачці відомо, що відповідач знаходиться за кордоном, однак не дає про себе жодної звістки та не спілкується з нею та дитиною. Вказує, що їх дочка навчається в танцювальній школі «Савич», а також є членом обласної спортивної організації ВФТС, що дає їй змогу брати участь у змаганнях танцювальних пар на теренах Західної України та за її межами. Для реалізації творчих планів дочки позивачка змушена звернутись до суду, адже виїзд за кордон сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на духовному, інтелектуальному та фізичному розвитку.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Представник відділу - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради - Яким І.С. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що поїздка неповнолітньої ОСОБА_3 за кордон сприятиме її гармонійному розвитку, буде відповідати її інтересам.

Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений через оголошення у пресі і, керуючись п.9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Вимогами ст. ст. 11, 60 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 7 та ст. 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 24 листопада 2010 року.

Будинковою книгою підтверджується те, що малолітня ОСОБА_3 проживає зі своєю матір'ю ОСОБА_1

Відповідно до довідки від 28.10.2015 року виданої Приватною мистецькою школою Оксани Савич, ОСОБА_3 навчається в танцювальній школі «Савич», а також є членом обласної спортивної організації ВФТС.

Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Приписами ст. 33 Конституції України задекларовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У відповідності з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-тирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

За змістом п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, проїзний документ дитини є документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну дитини - громадянина України в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-тирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Таким чином, законодавством України передбачена можливість вивезення дитини за кордон без надання згоди одного з батьків на підставі рішення суду лише за умови зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що відповідач знаходиться за кордоном та не дає про себе жодної звістки, не спілкується з нею та дитиною, це унеможливлює отримати від нього дозвіл на виїзд їх дочки за кордон, що перешкоджає розширенню світогляду дитини, духовному, інтелектуальному та фізичному розвитку, а тому позивачка реалізувала право звернутися до суду за захистом прав та інтересів своєї дитини.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з'явився та не направив свого представника. Відповідно пояснень з приводу надання чи ненадання дозволу на виїзд дитини за кордон не надав.

При таких обставинах суд, на підставі аналізу наявних в матеріалах справи доказів та пояснень позивачки в судовому засіданні, приходить до висновку, що відповідач з часу звернення позивачки до суду і по даний час зловживає своїми батьківськими правами і ухиляється від надання добровільної згоди на виїзд дитини за кордон. Зважаючи на те, що такий дозвіл відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її гармонійному розвитку, адаптації у суспільстві, розширюватиме її кругозір, в цій частині вирішення питання про надання згоди на виїзд дитини за кордон без згоди батька необхідне в судовому порядку, а тому суд приходить до висновку про необхідність надання такого дозволу.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, але до досягнення нею 18-річного віку.

Відповідно до п. 1 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, проїзний документ дитини є документом, який посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено, що оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчена нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ можу бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Таким чином, оскільки сторони у шлюбі не перебувають, оформлення проїзного документа дитини може бути здійснено на підставі заяви того з батьків, з ким проживає дитина (справжність підпису якого засвідчено нотаріально), а на підставі рішення суду - лише коли інший з батьків заперечує проти цього.

З пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що для оформлення проїзного документу дитини позивачка по справі зверталась у компетентні органи, однак в цьому їй було усно відмовлено через відсутність згоди батька на таке оформлення.

Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними органами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позов в частині необхідності надання дозволу на оформлення ОСОБА_3 проїзного документу суд враховує, що без такого оформлення дівчинка не зможе здійснити поїздку за кордон, а тому суд приходить до висновку, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини необхідно надати дозвіл позивачці на виготовлення проїзного документа для виїзду дитини за кордон без згоди батька.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон буде сприяти гармонійному розвитку дитини, адаптації у суспільстві, буде відповідати її інтересам, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 150, 154, 155 СК України, п. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", п. п. 1, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Надати малолітній громадянці України - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на видачу проїзних документів та виїзд за межі України, а саме в країни: Болгарію, Республіку Польща, Угорщину та Англію у супроводі матері ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька, громадянина України - ОСОБА_2, терміном на два роки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Хомик А.П.