У Х В А Л А

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про захист прав споживачів за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 07 жовтня 2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю його автомобіля та автомобіля ОСОБА_6, якого постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 04 листопада 2010 року визнано винним у ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант»). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2011 року з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на його користь стягнуто страхове відшкодування у розмірі 196 481 грн. 81 коп., а рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2012 року - матеріальні збитки, завдані простроченням виконанням зобов'язання у розмірі 25 962 грн. 82 коп.

Посилаючись на те, що з 08 жовтня 2010 року по 11 січня 2011 року його автомобіль перебував на зберіганні у ТОВ «Захід Моторс», позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача неоплачену суму страхового відшкодування за зберігання автомобіля у розмірі 4 750 грн., матеріальні збитки (упущену вигоду) у розмірі 11 тис. грн. та моральну шкоду у розмірі 10 061 грн. 59 коп.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 4 750 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 4 750 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача матеріальних збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що витрати за простій автомобіля є розумними та доцільними, оскільки понесені з метою збереження транспортного засобу після ДТП та запобігання збільшення збитків.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідності та розумності зберігання автомобіля в ТОВ «Захід Моторс».

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 07 жовтня 2010 року сталася ДТП за участю автомобіля ОСОБА_3 та автомобіля ОСОБА_6, якого постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 04 листопада 2010 року визнано винним у ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 березня 2011 року з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 стягнуто страхове відшкодування у розмірі 196 481 грн. 81 коп., а рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2012 року - матеріальні збитки, завдані простроченням виконанням зобов'язання, у розмірі 25 962 грн. 82 коп.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що з метою запобігання збільшення збитків після ДТП його автомобіль зберігався у ТОВ «Захід Моторс» за плату у розмірі 4 750 грн.

Відповідно до п. 4.2, 4.5 Умов страхування до договору про добровільне страхування неземного транспорту (далі - Умови страхування) відшкодуванню підлягають тільки прямі збитки, тобто ті витрати, які викликані страховим випадком.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний, зокрема, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором.

Аналогічні положення містяться у п. 1.5.5 Умов страхування.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної правової оцінки твердженням позивача про те, що витрати на зберігання автомобіля після настання страхового випадку були вимушені, оскільки він не мав коштів на його ремонт, а страхова компанія неправомірно затягнула та у подальшому відмовила у виплаті страхового відшкодування. При цьому суд не врахував посилань ОСОБА_3 на те, що зберігання пошкодженого автомобіля після ДТП без належних умов спричинило б ще більші його пошкодження та додаткові витрати на ремонт.

Крім того, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України не перевірив посилань апеляційної скарги про заявлення відповідачем про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Отже, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині вирішення позову про стягнення неоплаченої суми страхового відшкодування за зберігання автомобіля, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи у цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення неоплаченої суми страхового відшкодування за зберігання автомобіля скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська