ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/363/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участю секретаря судового засідання Донець М.В., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, служба у справах дітей Петриківської райдержадміністрації Дніпропетровської області, Відділ Державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про визначення розміру заборгованості аліментів та про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить суд визначити розмір заборгованості аліментів ОСОБА_1 за рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2002 року на сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01.11.2002 року до 23 березня 2015 року та стягнути з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частки (по 1/2 з кожного) заробітку на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно, до виповнення повноліття - перерахуванням на її особистий (депозитний) рахунок у відділенні Державного ощадного банку України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що в червні 1996 року він вступив в шлюб з ОСОБА_2 - тепер ОСОБА_2, шлюб з якою розірваний 23 жовтня 2008 року. Сім'єю мешкали сумісно до весни 2001 року.

В період сумісного життя в сім'ї народилися двоє дітей - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 і дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2002 року вирішено «стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму заробітної плати на кожну дитину дочку - ОСОБА_4 -ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно до виповнення повноліття, починаючи з 01.11.2002 року».

За відміткою Петриківського районного центра занятості (далі РЦЗ) у виконавчому листі станом на 13.04.2004 року залишок аліментного боргу становив 93 грн. 80 коп.

За відміткою державного виконавця заборгованість по стягненню аліментів на 01.11.2006 року зросла і склала 5747 грн.76 коп..

За відміткою ЧП «Петриківського племконезавода» станом на 19.12.2008 року заборгованість виплати аліментів зросла до 7859 грн. 12 коп. (переправлено на 9194 грн. 92 коп.?).

За відміткою Петриківського РЦЗ залишок заборгованості на 26.11.2009 року становив 12258,62 грн..

За довідкою відділу Державної виконавчої служби (далі ВДВС) Петриківського РУЮ від 10.03.2016 року №02-53/94 заборгованість на 22.04.2010 року складала 12608,56 грн., а на лютий 2016 року при нарахованих 61631,31 грн. і в сплачених 22260,00 гривнях склала 39471,31.

Аналіз подаваної до позовної заяви довідки ВДВС від 10.03.2016 року:

Висновок ВДВС стосовно суми боргу на 22.04.2010 року у розмірі 12608,56 грн. сумнівний через відмітку ЧП «Петриківського племконезавода» про наявність заборгованості станом на 19.12.2008 року в розмірі 7859 грн. 12 коп. з переправленням зазначеної суми на 9194 грн. 92 коп.. Яка із зазначених сум є вірною позивачу невідомо.

Позивач з 15.04.2004 року до 28.02 2015 року працював в «ПП ОСОБА_7.», з 07.07. по 12.07.2005 року одержував виплату по безробіттю, з 18.01. до 13.07.2006 року працював в «ПП Пужіліна», з 01.08.2006 до 19.11.2008 року на ЧП «Петриківський племконезавод», з 03.12.2008 року до 25.11.2009 року одержував виплати по безробіттю, з 24.12.2009 року до 28.05.2010 року в ТОВ «Український Рітейл» - у всіх зазначених підприємствах з позивача утримувалися аліменти на дітей і станом на 22.04.2010 року заборгованість у розмірі 12608,56 грн. Вважає цей підрахунок невірним.

1. З квітня по липень 2010 року включно (4місяці) діти

ОСОБА_5 і ОСОБА_4 жили у сім'ї позивача і нарахування аліментів загальною сумою (196,77 грн., 2x737,88 грн.,682,96)=2355,49 грн. +500 грн., сплачених в червні року =2855,49 грн. повинні бути виключеними з суми боргу.

2. З серпня 2010 року по квітень 2011 року включно (9 місяців) син і дочка

проживали з матір'ю і за зазначений період були нараховані аліменти розмірі (682,96 грн.х2,667,39хЗ,624,64хЗ,667,03)=5909,04 грн. з яких сплачено тільки 2660 грн., і заборгованість складає тільки 3249,04 грн..

3. З травня по липень 2011 року включно (3 місяці) син проживав в

сім'ї позивача і нараховані (667,03 х 3) 2001,09 грн. не мали сплачуватися і не є боргом.

4. З серпня 2011 року по лютий 2012 року включно (7 міс.) нараховані (667,03 х2,675,59 х 3,797,73 х 2) =4956,29 грн. і у зв'язку з проживанням дітей у матері і сплатою тільки в листопаді 2011 року аліментів 600 грн., заборгованість становить 4356,29 грн..

5. З березня 2012 року до вересня 2013 року включно протягом 19 місяців ОСОБА_3 проживав в сім'ї позивача і тому нараховані (797,73 х 4, 767,22 .66 х 3,917,65 х6)= 15927,12 грн. підлягають виключенню з заборгованості.

6. З жовтня 2013 року і до виповнення повноліття в березні 2015 син проживав в сім'ї матері і позивачем щомісячно, за виключенням грудня 2013 р., виплачувалися аліменти в розмірі 700 грн. і загалом за 17 місяців виплачена сума 11900 грн. + 1000грн. виплачених додатково дочці, а всього 12900 грн., при нарахованих (917,65 х3,771,60 х 15)=14326,95 грн. з яких заборгованість становить 14326,95 - 12900 =1426,95 грн..

Отже заборгованість аліментів до виповнення повноліття сина ОСОБА_5 за період з квітня 2010 року до березня 2015 року складає (3249,04 + 4356,29 +1426,95) =9032,28 грн. при виключенні нарахувань аліментів за періоди проживання дітей в сім'ї позивача.

Стосовно сплати аліментів на дочку ОСОБА_6.

З квітня до грудня 2015року, включно, аліменти були визначені стягненням тільки на дочку ОСОБА_6 щомісячно по 385,80 грн. а в січні і лютому 2016 року по 436,50 грн., що складає суму (385,80 х 9,436,50 х 2)=4345,22 грн., а позивачем за указаний період сплачено (700 х 9, 300,00) = 6600,00 грн., і зменшує заборгованість на зазначену суму. Сума переплати (6600,00 - 4345,22) = 2254,78 грн..

ОСОБА_6 з весни 2015 року перестала перебувати на утримання матері, вступивши в цивільний шлюб з ОСОБА_8 і стала сім'єю з ним та його матір'ю мешкати по АДРЕСА_1. З зазначеного часу у позивача з її матір'ю, відповідачем по справі ОСОБА_2 виник обов'язок, сумісної солідарно - дольової сплати аліментів дочці у нарахованому розмірі (по 1/2 частині), що має бути вирішено судом і залученням ОСОБА_2 до сплати аліментів на дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до виповнення повноліття.

За положеннями ст. 180 СК України «Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Ст. 181 ч.З СК України «По рішенні суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (чи) в твердій грошовій сумі».

Ст.183 СК України встановлено:

1.Доля заробітку (доходи) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом.

2.Якщо після досягнення повноліття старшою дитиною ніхто із батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за відрахуванням тієї рівної долі, яка приходилась на дитину, що досягла повноліття.

Ст. 192 СК України передбачена можливість зменшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника аліментів у випадках зміни матеріального чи сімейного положення.

В цивільній сім'ї позивача народилася дитина - донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. Через відсутність роботи позивач і його син не мають постійного заробітку, їм доводиться жити на заробіток цивільної дружини в умовах сутужного матеріального стану. Крім того їх сім'єю доглядається 81- річна тітка дружини ОСОБА_10, інвалід дитинства, що є підставою просити суд за позовом платника аліментів на підставі ст. 197 ч.2 СК України частково звільнити від сплати заборгованості з аліментів.

У зв'язку з наявними випадками нецільового витрачання аліментів з боку Відповідача ОСОБА_2 і необхідності подальшої її участі в сплаті разом з позивачем аліментів на дочку ОСОБА_6 до виповнення її повноліття, а також сплати дітям заборгованості, просить рішенням суду на підставі ст. 193 ч.3 СК України визнати необхідним перерахування аліментів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на їх особисті (депозитні) рахунки у відділенні Державного ощадного банку України.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримав. Представник позивача зазначив, що правовою підставою зменшення розміру заборгованості по аліментам за аналогією закону є ст.. 192 СК України, яка передбачає можливість зменшення розміру самих аліментів. Вважає, що оскільки діти проживали у вказані в позовній заві періоди у позивача, то і сплачувати аліменти за цей період він не зобов'язаний, а тому існують всі підстави для зменшення суми заборгованості по аліментам. Визнав борг станом на 22.04.2010 року у розмірі 12 608,56 грн. Вважає, що з урахуванням періоду проживання дітей у нього сума заборгованості до часу виповнення сином повноліття має становити 9 032 грн. без урахування попередньої суми заборгованості у розмірі 12 608,56 грн. Крім того з квітня по грудень 2015 року він сплачував по 700 грн. кожного місяця здійснивши при цьому переплату. Вважає, що довідка про заборгованість по аліментах, що була надана суду не відповідає дійсності, оскільки в ній не вірно зазначені суми коштів, що були сплачені позивачем з квітня по грудень 2015 року. При цьому позивач зазначив, що на даний час перебуває на обліку у службі зайнятості як безробітний та отримує близько 1000 грн. щомісяця допомоги по безробіттю. У нього на утриманні перебуває малолітня дитина донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, а також ним доглядається тітка дружини ОСОБА_10 похилого віку. В судовому засіданні 13.09.2016 року представник позивача просив взяти за основу розрахунок заборгованості по аліментам, який був наданий в судовому засіданні представником відділу виконавчої служби станом на 01 травня 2016 року.

Відповідач позовні вимоги не визнала. Зазначила, що її донька ОСОБА_4 з весни 2015 року проживає в цивільному шлюбі з іншою особою по АДРЕСА_1. При цьому з того часу нічого не змінилося, оскільки вона і далі перебуває на її утриманні. Вона постійно надає їй допомогу як фінансову так і продуктами харчування. Крім того, вважає, що її діти не проживали разом з позивачем у вказані ним періоди. Інколи проживали у нього на канікулах, однак при цьому вони знаходилися на її утриманні. В судовому засіданні 13.09.2016 року не заперечувала, щоб суд взяв за основу при встановленні розміру заборгованості розрахунок заборгованості по аліментам, який був наданий в судовому засіданні представником відділу виконавчої служби станом на 01 травня 2016 року.

Третя особа: ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що він дійсно як зазначено в позовній заяві проживав у вказані періоди у свого батька. При цьому його матір також надавала йому матеріальну допомогу. Починаючи з 2012 року аліменти, які сплачував його батько він забирав у своєї матері - відповідача по справі та витрачав на власні потреби, в основному на придбання одягу.

Третя особа: ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що з 2015 року перебуває в цивільному шлюбі, однак при цьому продовжує отримувати матеріальну допомогу від своєї матері у вигляді продуктів харчування та грошових коштів, аліменти отримані від батька відповідач передає їй особисто. Вважає, що немає підстав для стягнення з її матері аліментів, оскільки остання і так в добровільному порядку надає їй необхідну допомогу.

Третя особа представник відділу ДВС Кім А.В. надала суду дві уточнені довідки про розмір заборгованості станом на 01 травня 2016 р. та станом на 01 червня 2016 р.. При цьому суду пояснила, що розмір заборгованості по аліментам вірно розрахований, відповідно до тих довідок про доходи, які надавав позивач. До 2010 року існує лише загальна сума заборгованості станом на 22.04.2010 року, яка становить12608,56 грн. Перевірити правильність нарахування сум заборгованості по аліментам до 2010 року немає можливості, оскільки в архівному відділі не зберігаються відповідні документи.

Свідки на стороні позивача ОСОБА_12, ОСОБА_13 суду пояснили, що вони є сусідами позивача та їм відомо, що його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 певні проміжки часу проживали у позивача, однак назвати в який саме період часу та конкретні проміжки такого проживання не змогли.

Свідок на стороні позивача ОСОБА_14 суду повідомила, що вона є цивільною дружиною позивача, з яким вона проживає з 2002 року. В судовому засіданні підтвердила зазначені в позовній заяві проміжки часу, коли його діти проживали у нього та знаходилися на його утриманні. Більше всього коштів позивач витрачав на сина ОСОБА_3 В 2010 році позивач купив йому мотоцикл, а крім того купляв йому одяг. Також повідомила, що з 2009 на їх утриманні перебуває її тітка ОСОБА_15 інвалід з дитинства, а також їхня спільна дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Третя особа ОСОБА_4, будучи допитана як свідок на стороні відповідача, суду пояснила, що вона з липня 2015 року перебуває в цивільному шлюбі та проживає в будинку свого цивільного чоловіка. З вересня 2015 року вона навчається в ПТУ №79 та отримує стипендію в розмірі 270 грн. Памятає, що влітку 2012 року зі своїм братом ОСОБА_3 на протязі 2-х місяців проживала разом зі своїм батьком позивачем по справі. Крім того були такі періоди під час зимових канікул, але не більше одного тижня, а також півтора місяці в 2016 році. Ввесь час вона перебувала на утриманні матері, батько при цьому інколи давав кошти на кишенькові витрати, одного разу купив їй туфлі. З часу її перебування в цивільному шлюбі всі сплачені батьком аліменти її матір передавала їй особисто. Крім того вона постійно допомагає їй своїми коштами, продуктами харчування та одягом.

Свідок на стороні відповідача ОСОБА_16 суду пояснив, що він є рідним братом відповідача та йому відомо, що діти постійно проживали зі своєю матірю та перебували на її утриманні, за виключенням двох місяців та тижня на літніх та зимових канікулах, коли вони проживали в батька. Памятає, що він особисто позичав відповідачу 2000 грн. на випускний для дітей.

Свідки на стороні відповідача ОСОБА_17 (племінниця відповідача) та ОСОБА_18 (кума відповідача) суду пояснили, що починаючи з 2010 року діти на літніх канікулах по 2 місяці, а також інколи на зимових проживали разом з позивачем. Також зазначили, що на 1-му курсі навчання син ОСОБА_3 проживав у батька.

Свідок на стороні відповідача ОСОБА_19 суду пояснила, що вона працює бухгалтером в гастрономі «Україна», в якому на посаді продавця працює відповідач, а стосунки з нею підтримує більше 20 років. Була свідком того як діти приїзжали до відповідача та просили її скупитися в школу, оскільки у батька не було коштів, у зв'язку з чим вона видала відповідачу два оклада на перед. На літніх канікулах діти проживали у батька, при цьому ОСОБА_3 постійно отримував у матері кошти та продукти харчування.

Заслухавши сторони, свідків, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2002 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму заробітної плати на дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно до виповнення повноліття, починаючи з 01.11.2002 року.

Виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виданого ВДВС Петриківського РУЮ, який був за згодою сторін взятий за основу при встановленні розміру заборгованості в судовому порядку, станом на 01.05.2016 року заборгованість позивача по сплаті аліментів становить 48 878 грн. 79 коп.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Частиною 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

На думку позивача, обставиною, яка свідчить про необхідність зменшення розміру заборгованості по аліментам є факт проживання у нього дітей протягом певних проміжків часу, що зазначені в позовній заяві.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, зокрема з пояснень свідків не вбачається, що діти позивача дійсно проживали разом з ним у саме визначені в позовній заяві часові проміжки та знаходилися на його повному утриманні.

Суд критично відноситься до пояснень свідка на стороні позивача ОСОБА_14, яка є цивільною дружиною позивача та до пояснень третьої особи ОСОБА_3, щодо підтвердження ними зазначених проміжків часу проживання дітей, оскільки зазначені особи проживають разом з позивачем та прямо зацікавлені в зменшенні розміру заборгованості по аліментам.

Разом з тим, із пояснень свідків на стороні позивача ОСОБА_12, ОСОБА_13, які є його сусідами вбачається, що діти дійсно певні проміжки часу проживали у позивача, однак назвати в який саме період часу та конкретні проміжки такого проживання не змогли.

З пояснень свідків на стороні відповідача ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 вбачається, що діти на літніх канікулах протягом двох місяців та зимових канікулах дійсно проживали у позивача. При цьому відповідач також приймала участь в утриманні дітей: збирала дітей до школи, купувала одяг та надавала кошти. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_19, ОСОБА_4, допитаної як свідка, а також визнаються третьою особою ОСОБА_3

Таким чином, суд приходить до висновку, що проживання дітей у позивача у конкретно визначені останнім проміжки часу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому встановлено, що діти дійсно проживали з позивачем в певні проміжки часу, однак стверджувати, що вони знаходилися на його повному утриманні не вбачається можливим, оскільки відповідач також приймала участь в матеріальному забезпеченні дітей.

У зв'язку з вищезазначеним, суд вважає, що встановлений в судовому засіданні факт проживання дітей з позивачем не може вважатися обставиною, що має істотне значення в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, а тому розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.11.2002 року по 23 березня 2015 року не може бути зменшеним у вказаному позивачем розмірі і має становити відповідно до визнаного сторонами розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01.05.2016 року - 43 978 гривень 79 копійок.

Крім того, суд зауважує, що позивач, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 197 СК України, як на обґрунтування звільнення від сплати заборгованості по аліментам, підставами такого звільнення зазначає зміну матеріального становища, народження дитини, утримання непрацездатної тітки цивільної дружини, що фактично є підставами для зменшення розміру аліментів, що стягуються у розумінні ст.. 192 СК України, однак зазначена вимога в позовній заяві не міститься. При цьому судом 13.09.2016 року представнику позивача було запропоновано уточнити позовні вимоги в частині солідарного стягнення аліментів, на що останній заявив, що не ставить в позовній заяві вимог щодо зменшення розміру аліментів, що з стягуються з позивача, а бажає лише, щоб зазначене стягнення відбувалося солідарно з відповідачем.

Посилання представника позивача на ст.. 192 СК України, як на правову підставу зменшення розміру заборгованості по аліментам за аналогією закону є безпідставним, оскільки дане питання повністю врегульоване ч. 2 ст. 197 СК України.

Що до позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4, шляхом перерахуванням на її особистий (депозитний) рахунок у відділенні Державного ощадного банку України, судом встановлено наступне.

Матеріальна норма, яка передбачає право на особисте звернення до суду за захистом свого права або інтересу, закріплена у ст. 18 СК України. Зокрема, у даній статті вказується, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Коментуючи цю норму, професор З. В. Ромовська зазначає: "новелою цієї статті є надання дитині, якій виповнилося чотирнадцять років, цивільної процесуальної дієздатності. Така дитина має право самостійно подати позовну заяву на захист свого права або інтересу, зокрема, позовну заяву про розірвання шлюбу чи визнання шлюбу недійсним, визнання батьківства, стягнення аліментів, скасування усиновлення чи визнання усиновлення недійсним. Така дитина має усі процесуальні права позивача в процесі. Вона може бути позивачем і відповідачем. Дитина, якій виповнилося чотирнадцять років, може сама звернутися до суду з заявою про надання їй права на шлюб (ст. 23 СК)".10

Зважаючи, що в судовому засіданні ОСОБА_4, як третя особа, якій на даний час виповнилося 17 років, самостійних вимог про солідарне стягнення аліментів не заявила, а більше того заперечувала проти їх задоволення, суд приходить до висновку про відсутність підстав в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання факт нецільового використання аліментів відповідачем, як підстава вимоги про перерахування на особистий (депозитний) рахунок ОСОБА_4, оскільки зазначене твердження було спростоване ОСОБА_4, яка пояснила, що всі отримані аліменти особисто їй віддавала відповідач.

Вимог про стягнення судових витрат по справі позивачем не заявлено, у зв'язку з чим суд вважає, що судові витрати по справі мають залишитися за позивачем.

Керуючись ст. ст. 18, 197 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, служба у справах дітей Петриківської райдержадміністрації Дніпропетровської області, Відділ Державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про визначення розміру заборгованості аліментів та про стягнення аліментів- задовольнити частково.

Визначити заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 за рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2002 року на сина ОСОБА_3, ОСОБА_4 за період з 01.11.2002 року по 23 березня 2015 року у розмірі 43 978 гривень 79 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. А. Караул