АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6117/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1305/16Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства «Теплоенерго»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 березня 2016 року та окрему ухвалу цього суду від 23 березня 2016 року та

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплоенерго» про визнання незаконними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, визнання недійсним запису у трудовій книжці, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до КП «Теплоенерго», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 141 від 11 червня 2015 року про оголошення догани та позбавлення 100 відсотків премії за червень 2015 року; визнати незаконним та скасувати наказ № 146 від 18 червня 2015 року про оголошення догани; визнати незаконним та скасувати наказ № 159 від 2 липня 2015 року про оголошення догани та розірвання трудового договору за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків; визнати незаконним та скасувати наказ № 46 о/с від 6 липня 2015 року про припинення трудового договору; визнати недійсним запис в трудовій книжці про звільнення з підстав пункту 3 статті 40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді майстра по обслуговуванню теплових мереж і ЦТП КП «Теплоенерго»;стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази директора КП «Теплоенерго»:

- № 146 від 18 червня 2015 року про оголошення догани;

- № 159 від 02 липня 2015 року в частині розірвання трудового договору за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором;

- № 46 о/с від 06 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з підстав пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді майстра по обслуговуванню теплових мереж і ЦТП Комунального підприємства «Теплоенерго».

Визнано недійсним запис в трудовій книжці ОСОБА_2 за порядковим № 3 від 06 липня 2015 року про звільнення його у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 53 214,90 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання незаконним та скасування наказу № 141 від 11 червня 2015 року про оголошення догани та позбавлення премії за червень 2015 року, наказу № 159 від 02 липня 2015 року в частині оголошення догани, а також позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. залишено без задоволення.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенерго» у державний бюджет судовий збір в сумі 2 204,80 грн.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 березня 2016 року допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Окремою ухвалою цього суду від 23 березня 2016 року повідомлено прокурора м. Кременчука про факти, які стали відомі під час розгляду цивільної справи щодо зловживань з боку позивача та посадових осіб КП «Теплоенерго» для перевірки та вжиття заходів реагування.

З вказаним рішенням суду не погодилися сторони та подали на нього апеляційній скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вважає, що судом дано невірну оцінку фактичним обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача в своїй апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі на окрему ухвалу районного суду представник КП «Теплоенерго» вказує, що в порушення норм ст. 211 ЦПК України суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки не встановив відповідних юридичних фактів, які є передумовою постановлення окремої ухвали, та просить окрему ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 березня 2016 року скасувати.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг сторін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 1ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону (п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 3 листопада 2008 року ОСОБА_2 був призначений на посаду розподілювача робіт в автотранспортну дільницю КП «Теплоенерго», 7 червня 2012 року його було переведено на посаду майстра, яку він обіймав до звільнення 6 липня 2015 року.

Наказом № 141 від 11 червня 2015 року ОСОБА_2 було оголошено догану та позбавлено премії за червень 2015 року за те, що він дозволив підлеглим йому слюсарям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 4 червня 2015 року не вийти на роботу в рахунок раніше відпрацьованого понаднормово часу.

Тим же наказом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також були притягнуті до дисциплінарної відповідальності кожний у вигляді догани за прогул.

Наказом № 146 від 18 червня 2015 року ОСОБА_2 було оголошено догану за використання спецтехніки не за призначенням у власних цілях. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності став факт використання ОСОБА_2 у власних цілях у робочий час 19 травня 2015 року трактора Т-40 для перевезення цегли на дачу.

Наказом № 159 від 02 липня 2015 року ОСОБА_2 було оголошено догану за неналежне ведення табелю обліку робочого часу - відсутність на роботі 04 червня 2015 року двох працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 облікував як повний робочий день.

Пунктом 2 цього ж наказу розірваний трудовий договір з ОСОБА_2 за «систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених Правилами внутрішнього трудового розпорядку та у зв'язку з застосуванням до майстра ОСОБА_2 заходів дисциплінарного стягнення відповідно до наказів по підприємству від 11.06.2015 року № 141, від 18.06.2015 року № 146».

02 липня 2015 року профком підприємства дав згоду на звільнення ОСОБА_2 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

06 липня 2015 року видано наказ № 46о/с про звільнення майстра ОСОБА_2 у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Зазначено підстави для звільнення: накази № 141 від 11 червня 2015 року, № 146 від 18 червня 2015 року та № 159 від 02 липня 2015 року.

Постановляючи рішення про визнання незаконними та скасування п. 2 наказу № 159 від 02 липня 2015 року в частині розірвання трудового договору з позивачем та наказу № 46о/с від 06 липня 2015 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України, є заходом дисциплінарного стягнення, тому одночасне застосування за один і той же проступок - неналежне ведення табелю обліку робочого часу двох дисциплінарних стягнень - догани та звільнення є порушенням вимог ст.ст. 147, 149 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наявність попередньої згоди профспілкового комітету згідно ст. 43 КЗпПУ, на що посилається в апеляційній скарзі представник відповідача, факт незаконного звільнення ОСОБА_2 з роботи не спростовує і само по собі не дає підстав для розірвання трудового договору з працівником.

Отже, рішення суду в частині визнання незаконними наказів, якими позивача безпідставно звільнено з роботи та поновлення його на посаді майстра по обслуговуванню теплових мереж і ЦТП Комунального підприємства «Теплоенерго», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07 липня 2015 року по день постановлення судового рішення 23 березня 2016 року та визнання недійсним відповідного запису в трудовій книжці позивача про звільнення у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором за п. 3 ст. 40 КЗпП України, відповідає нормам матеріального права, є законним та обґрунтованим.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснено судом виходячи з заробітку позивача за останні два календарні місяці, що передували звільненню з роботи, відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, і доводи апеляційної скарги представника відповідача висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою може постановити ухвалу, в якій роз'яснити своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту (ст. 221 ЦПК України).

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині визнання незаконним та скасування наказу директора КП «Теплоенерго» № 146 від 18 червня 2015 року, оскільки обставини, покладені в основу даного наказу, щодо використання ОСОБА_2 службового транспорту підприємства не за призначенням у власних цілях стосуються подій 2014 року, що відповідно до ч. 2 ст. 148 КЗпП України унеможливлює накладення дисциплінарного стягнення, а факт використання ОСОБА_2 трактора підприємства 19 травня 2015 року не знайшов підтвердження під час судового розгляду. У відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України судом дано належну оцінку доказів по справі в їх сукупності та зроблено обґрунтований висновок про відсутність достовірного підтвердження факту вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Відкриття 05.08.2015 р. Кременчуцьким МВ УМВС України в Полтавській області кримінального провадження № 0002835 за ч. 1 ст. 366 КК України з огляду на приписи ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України вказаних обставин не доводить.

Даючи оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 139-142 КЗпП України, розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку Комунального підприємства «Теплоенерго», затверджених загальними зборами трудового колективу (протокол № 1 від 12.03.2015 р.), п.п. 2.9., 4.5., 4.7., 4.9. Посадової інструкції майстра по обслуговуванню теплових мереж і ЦТП з доповненнями, з якою ОСОБА_2 був ознайомлений, на позивача покладено обов'язок дотримання трудової дисципліни, ведення табелю обліку робочого часу, здійснення контролю за роботою підлеглих, зміцнення виробничої та технологічної дисципліни та відповідальність за порушення своїми діями чи розпорядженнями трудового законодавства, вимог правил норм та інструкцій з охорони праці і ТБ, а також за бездіяльність у вирішенні цих питань, за порушення правил підлеглими. За невиконання посадових обов'язків майстер може бути позбавлений повної або часткової преміальної оплати праці згідно Положення про преміювання.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем факт відсутності на роботі 04.06.2015 р. слюсарів по обслуговуванню теплових мереж ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з відома майстра ОСОБА_2, якому підлеглі передали заяви про надання в цей день відпочинку за раніше відпрацьований понаднормово час. Дані заяви позивач адміністрації не передав та вніс до табелю обліку робочого часу завідомо недостовірну інформацію про перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на роботі 04.06.2015 р. повний робочий день.

Дані порушення трудової дисципліни з боку позивача стали підставою накладення на нього дисциплінарних стягнень у виді доган, оголошених наказом № 141 від 11 червня 2015 року та п. 1 наказу № 159 від 02 липня 2015 року, та позбавлення премії за червень 2015 року, застосування яких визнано судом першої інстанції правомірним, з чим погоджується і судова колегія.

Притягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за прогул факту порушення позивачем посадових обов'язків та трудового законодавства не спростовує і не звільняє його від відповідальності за вчиненні порушення.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно ведення табелю обліку робочого часу є надуманими і на висновки суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з КП «Теплоенерго» моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є належною та достатньою компенсацією моральної шкоди, завданої позивачу незаконним звільненням з роботи, що не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Колегія судів не вбачає підстав і до скасування окремої ухвали районного суду.

Відповідно п. 39 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розглядаючи справи, суд відповідно до статті 211 ЦПК має виявляти причини та умови, що сприяли вчиненню порушення закону, і постановляти щодо них окремі ухвали та направляти їх відповідним органам та особам, які повинні протягом місяця з дня одержання окремої ухвали повідомити суд, який її направив, про вжиті заходи.

Суд першої інстанції обґрунтовано відреагував окремою ухвалою на факти зловживань з боку посадових осіб Комунального підприємства «Теплоенерго», що стали відомі під час розгляду справи, поставивши до відома прокурора м. Кременчука для організації їх перевірки правоохоронними органами.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які є законними та обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Комунального підприємства «Теплоенерго» та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 березня 2016 року та окрему ухвалу цього суду від 23 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: /підписи/

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко