Ширяївський районний суд Одеської області
21.12.2016 Справа №: 518/1692/15-ц Провадження № 2/518/392/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Ширяївський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Николайчука В.О.

при секретареві Шевчук І.П.

з участю:представника прозивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Ширяєве Одеської області справу за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що між банком та ОСОБА_3 11.02.2008 року укладено кредитний договір OD25АЕ000041410 (надалі - Договір).

Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 10427,39 [Долар США] на термін до 08.02.2013 р., а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_3 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_3 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредиту розмірі 10427,37 [Долар США].

В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_3 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 28.08.2015 року має заборгованість - 42572,80 [Долар США], яка складається з наступного:

1.8963,68 [Долар США] - заборгованість за кредитом;

2.2298,58 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3.381,35 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

4.28890,74 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до Договору:

5.11,73 [Долар США] штраф (фіксована частина).

6.2026,72 [Долар США] - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобовязання за Договором OD25АЕ000041410 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодеску України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором OD25АЕ000041410.

Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту ії отримання.

Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

Згідно зі ст.32 ЦПК України позов може бути пред'явлений до кількох осіб. Участь у справі кількох відповідачів допускається, якщо предметом спору є спільні права та обов'язки кількох відповідачів; предметом спору є однорідні права та обов'язки.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважають за доцільне об'єднати позовні вимоги Позивача до кількох Відповідачів в одній позовній заяві.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК Уіфаїни, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 42572,80 [Долар СІЛА], що за курсом 21,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2015 року складає 907226,35 грн. за кредитним договором № OD25АЕ000041410 від 11.02.2008 року та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявився, будучи повідомленим належним чином, відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, яку в подальшому уточнила, посилаючись на те, що із матеріалів цивільної справи, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 11 лютого 2008 року було укладено кредитний договір № OD25АЕ000041410 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 10427,39 доларів США, з кінцевим строком повернення кредиту 08 лютого 2013 року.

Відповідно до п.17.1.3 Кредитного договору, кредит був наданий з метою придбання позичальником автомобіля.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № OD25АЕ000041410 від 11 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 11 лютого 2008 року (далі Договір поруки).

Відповідно до чинного законодавства порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобовязання та про договори.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Відповідно до п.11 вказаного Договору поруки договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно п.12 Договору поруки порука за даним договором припиняється після сплину 5 (пяти) років з дня настання строку повернення кредиту за Кредитним договором.

З умов Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено чіткий с ірок, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання зобов'язання за Кредитним договором чи про припинення після сплину пяти років з дня настання строку повернення кредиту за Кредитним договором, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно ч.4 ст. Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як зазначалося вище, кінцевим строком повернення кредиту за кредитним договором №0025АЕ000041410, укладеного 11 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3, було 08 лютого 2013 року.

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 19 жовтня 2015 року.

Пропуск Банком шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя свідчить про припинення договору поруки.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 Ц1ІК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобовязання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту І частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена).

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.ст. 251, 252, 553, 559 Цивільного кодексу України, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6- 68цс11, ст. ст. 27, 60, 61, 123 Цивільного-процесуального кодексу України.

Просить визнати договір поруки № OD25АЕ000041410 укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_2 11 лютого 2008 року - припиненим.

Окрім того суд повинен при при винесені рішення по даній справі прийняти до уваги рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 01 липня 2014 року у справі №1532/800/12 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, яким суд задовольнив позовні вимоги Банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0025АЕ000041410 від 11 лютого 2008 року в сумі 18438,82 долари США звернув стягнення на предмет застави - автомобіль «НОNDА АСCORD» 1998 року випуску, належний ОСОБА_3 на праві власності.

З врахуванням викладеного вище, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк». Зустрічну позовну заяву, з якою вона звернулась до суду, залишити без розгляду.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимоги зустрічної позовної заяви не визнала надавши свої заперечення, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 (надалі - Відповідач-1) 11.02.2008 року уклали кредитнй договір OD25АЕ000041410 (надалі - Договір).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 10427,37 [Долар США].

В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач-1 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

В забезпечення виконання зобов'язання за Договором OD25АЕ000041410 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нижчевказаними фізичними особами було укладено:

- Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_2 (надалі - Відповідач-2) в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором Відповідача-1

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодеску України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Так поручитель посилається на те, що Банк пропустив строки звернення до суду з позовними вимогами до Відповідача 2.

При укладенні Кредитного договору та відповідно договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обовязкові умови договору.

Згідно ст. 546 ЦК України: Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Порука є традиційним, одним із найдавніших інститутів цивільного права та одним із найефективніших способів забезпечення зобов'язань в умовах сучасного цивільного обігу, особливо при укладенні договорів.

Порука має складну теоретичну природу, оскільки одночасно є способом забезпечення зобов'язань, а також має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини

поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука віднесена до зобов'язально-правових засобів забезпечення виконання зобов'язань, що спонукають боржника до належного виконання зобов'язань до нього чи до третіх осіб, що вступили заздалегідь у договір зобов'язальної вимоги. Порука є додатковим зобов'язанням, що виникає на підставі договору, за яким до зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи, що за нього ручається. Вона покликана забезпечити належне виконання боржником основного зобов'язання.

Відповідно ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Договір поруки водночас є одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов'язок у відповідності до умов договору поруки, а поручитель зобов'язаний провести таке виконання.

Із законодавчого положення "поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник", випливає обов'язок поручителя надати таке ж виконання, до якого зобов'язаний основний боржник. Таким чином, законодавець фактично поставив знак рівності між зобов'язанням боржника за основним договором та зобов'язанням поручителя за договором поруки - за змістом вони є тотожними.

Враховуючи вищевикладене порука є правочином за якою третя особа, яка не є стороною основного договору, бере на себе обовязок поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане останнім.

Таким чином, Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що й Позичальник.

При укладенні як Кредитного договору так і договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними.

П.4 статті 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Також необхідно зауважити, що п.11 Договору поруки встановлено, Цей договір набирає чинності з моменту йог підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за Кредитним Договором. п.12 Порука за цим договором припиняється після закінчення ; 5(пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним Договором.

Так кошти Позичальнику були надані на термін до 08.02.2013р. Кредитором було пред'явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах 5 річного строку.

Виходячи з зазначених обставин справи, слід вважати, що у зв'язку з пред'явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред'явлення такої вимоги.

Ст. 526 ЦК України наголошує, що Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідачі належним чином свої зобовязання за Кредитним Договором не виконали.

Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Для довідки: відповідач ОСОБА_2 на час розгляду справи змінила прізвище на Пухлякова.

В судовому засіданні кожна із сторін підтримала свої вимоги та заперечення на позови не надавши суду інших доказів, окрім наявних в матеріалах справи при зверненні до суду.

Представник ПАТ КБ «Приват Банк» двічі в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про місце та час розгляду справи належним чином, причину неявки в останнє судове засідання 21.12.2016 року пояснив відсутністю довіреності на участь у розгляді справи, про що була надана заява, яка надійшла до суду 22.12.2016 року, тобто після розгляду справи по суті та винесення вступної і резулятивної частини рішення, під час складання повного рішення суду.

Заслухавши короткі пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» задоволенню не підлягають зі слідучих підстав.

Зважаючи на наявність зазначеного рішення вважаю, що підстави для задоволення позовних вимог у даній справі відсутні.

Так, вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та вимоги про звернення стягнення на предмет застави, що забезпечує виконання того ж самого кредитного договору, є подвійним стягненням, а тому задоволенню не підлягають.

З наявного в матеріалах справи рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 01 липня 2014 року у справі №1532/800/12 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, вбачається, що суд задовольнив позовні вимоги Банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0025АЕ000041410 від 11 лютого 2008 року в сумі 18438,82 долари США звернув стягнення на предмет застави - автомобіль «НОNDА АСCORD» 1998 року випуску, належний ОСОБА_3 на праві власності.

Банку як кредитору належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором - або стягнення заборгованості по кредиту, або звернення стягнення на предмет застави. Тобто банк наділений альтернативними способами захисту своїх прав: стягнення боргу за кредитним договором з урахуванням штрафних санкцій або звернення стягнення на предмет застави, оскільки за змістом ч. З ст. 509 ЦК України зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості, тоді як звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за договором кредиту є подвійним стягненням заборгованості на користь кредитора.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 24 Конституції України закріплює, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Як вбачається з приписів статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані, зокрема, на юридичній рівності їх учасників.

В свою чергу, як вже було зазначено, одночасне заявлення вимог про звернення стягнення на заставне майно та суми кредитної заборгованості призводить до подвійного стягнення з боржника суми боргу. До того ж, позичальник, отримавши кредит в банківській установі та передавши в заставу майно, забезпечив повернення кредиту або інше порушення своїх договірних зобов'язань саме переданим в заставу рухомим майном, на яке банк вправі звернути стягнення. Тривалі строки реалізації заставного майна, відсутність покупців на нього, будь-які інші перешкоди, що не дозволяють банку вчасно отримати задоволення свої вимог за рахунок предмета застави не можна вважати обгрунтованими підставами для заявлення банком одночасно і інших вимог по стягненню заборгованості.

Як вбачається із приписів ч. 2 ст. 334 Господарського кодексу України банки - це фінансові установи, функціями яких є залучення у вклади грошових коштів громадян і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик, відкриття та ведення банківських рахунків громадян та юридичних осіб. Як субєкт господарювання, банк створено з метою одержання прибутку.

Одним із основних видів банківських операцій є кредитні операції (ч. 1 ст. 339 Господарського кодексу України), які полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Для зниження ступеня ризику банк надає кредит позичальникові під певні гарантії, зокрема, під заставу належного позичальникові майна. З цією метою банк має право попередньо вивчити стан майновий стан позичальника, його платоспроможність та спрогнозувати ризик непогашення кредиту.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

Отже, кредитодавець, як субєкт господарювання, при наданні кредитних коштів позичальнику зобовязаний оцінити всі ризики, які він несе у звязку із укладенням такого правочину. Так, в забезпечення виконання кредитних зобовязань, кредитодавець має право отримати майно у заставу. Укладаючи договір застави, кредитодавець повністю оцінює склад і вартість майна, яке передається йому у заставу, розраховує та оцінює всі свої ризики, повязані із можливим невиконанням позичальником своїх зобовязань з повернення кредиту та можливість задоволення своїх вимог за рахунок саме цього заставного майна. При цьому, позичальник, при передачі майна в забезпечення виконання кредитного договору, має нести ризики лише в межах предмета застави і не може нести відповідальність іншим своїм майном, у зв'язку з небажанням чи неможливістю з боку кредитодавця задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави.

Узагальнюючи судову практики розгляду цивільних справ з кредитно-банківських правовідносин Верховний Суд України зазначив наступне: «Трапляються випадки вирішення справ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно зі стягненням заборгованості за кредитним договором.

Так, у справі за позовом ВАТ «Укргазбанк» до Л. і ОСОБА_4 районний суд м. Кіровограда заочним рішенням від 1 червня 2009 р. постановив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь банку заборгованість у розмірі 37 тис. 192 доларів США, а також звернув стягнення на предмет іпотеки квартиру. Тобто, суд фактично здійснив стягнення в подвійному розмірі.

Такі помилки нерідко допускали й інші суди.

Зважаючи на вищевикладене, та на наявність рішення суду про задоволення вимог банку про звернення стягнення на предмет застави, про що позивач, навмисне, на думку суду, в позовній заяві по даній справі, не вказав про рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 01 липня 2014 року у справі №1532/800/12 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, ввівши суд таким чином в оману, підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Відмовляючи ПАТ КБ «Приват Банк» в задоволенні позовних вимог, суд також приймає до уваги і розцінює бездіяльність позивача як ухилення від надання доказів, які необхідно було надати суду відповідно до ухвали від 06.09.2016 року про витребування оригіналів документів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд. взагалі або у встановлені судом строки, зобов'язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом пяти днів з дня отримання ухвали, за неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов'язку подати суду докази.

Не надання позивачем доказів про укладання кредитного договору та договору поруки свідчить про відсутність у ПАТ КБ «Приват Банк» оригіналів таких договорів, а отже і про безпідставність заявлених вимог.

Крім того, націоналізація ПАТ КБ «Приват Банк», що відбувається станом на сьогоднішній день, не є підставою про відкладення розгляду справи, оскільки сам банк продовжує діяти та вести свою господарську діяльність, а в процесі націоналізації змінюється лише власник банку, що ніяким чином не впливає на розгляд справи в суді.

Судові витрати залишити за сторонами.

Керуючись ст..ст.60, 137, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №OD25АЕ000041410 від 11 лютого 2008 року та судових витрат, відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим залишити без розгляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ширяївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: