Дата документу 28.04.2016
ЄУ № 420/825/16-ц
Провадження №2/420/483/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

28 квітня 2016 року смт. Новопсков

Луганська область

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Потапенко Р.Р., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом до відповідача, в якому просить дозволити виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без письмового дозволу її батька ОСОБА_2 у супроводі баби зі сторони матері ОСОБА_1, до досягнення дитиною 18 років.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя вважає, що її слід залишити без руху оскільки вона подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України.

У цивільному процесі, що базується на засадах змагальності й диспозитивності, особливого значення набуває зміст позовної заяви, від якого залежать не тільки дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження, а й позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права відповідач має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вимоги, що предявляються до змісту позовної заяви, чітко визначені у ст. 119 ЦПК України і важливими, є зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування (п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що предмет спору носить загальний характер, а позовна заява не містить чіткого визначення держави, до якої позивач має намір вивезти дитину, терміну перебування у такій країні, мету поїздки, умов проживання, а також доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема, що позивачка разом із дитиною має намір виїхати за межі України з зазначенням країни, термінів та мети перебування дитини за кордоном, що є порушенням діючого законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і порушенням Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями.

Крім того, позивачем не зазначені докази, що підтверджують і інші обставини справи, а саме: докази того, що малолітня ОСОБА_3 проживає з матір'ю ОСОБА_4 та знаходиться на її повному забезпеченні; докази того, що позивач є бабою малолітньої ОСОБА_3; докази на підтвердження того, що позивач зверталася до відповідача із вимогою про надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, але їй було відмовлено.

Крім того, за вимогами Сімейного Кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства» питання про тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини належить до категорії спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, а тому при розгляді цих справ є обов'язковою участь органу опіки та піклування, який на підставі ч. 5 ст. 19 СК України має надавати суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини, з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого з батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Разом з тим, як вбачається із змісту позовної заяви, позивачкою не залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, матір малолітньої ОСОБА_3П, орган, що здійснює захист прав та інтересів неповнолітніх дітей, оскільки спірні правовідносини безпосередньо пов'язані з вирішенням прав малолітньої дитини та рішення суду може вплинути на права та обов'язки зазначених осіб.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, зазначити, які права, свободи чи інтереси були порушені, оспорюються або не визнаються відповідачем, в чому спірність правовідносин, що виникли між сторонами, якими доказами підтверджуються ці обставини.

Як вбачається з наданої позовної заяви, вимоги закону при її поданні у повному обсязі не виконано. Невиконання вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України, є підставою для залишення позовної заяви без руху у відповідності зі ст. 121 ЦПК України з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119-121, 210 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, без згоди та супроводу батька, залишити без руху, про що сповістити позивача, надавши йому строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що в іншому випадку позовна заява вважається неподаною і повертається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: