ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1944/13-ц
Провадження № 2/210/25/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"07" жовтня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Чайкіної О.В.,

за участі секретаря Куксенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу:

- за уточненим первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства "Тонус КР", ОСОБА_4, виконавчого комітету Криворізької міської ради, про визнання договору удаваним, визнання договорів недійсними, визнання свідоцтва недійсним, витребування з чужого незаконного володіння майна, визнання майна спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів,

- за уточненим зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, встановлення факту окремого проживання у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних відносин,

- за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності, свідоцтв недійсними, стягнення коштів, -

особи, які беруть участь у справі: позивач ОСОБА_2, його представник - адвокат ОСОБА_8, представник відповідача ТОВ "Тонус КР" - адвокат ОСОБА_9, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

Первісний Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.10.1981 році між ним та відповідачем ОСОБА_10 (ОСОБА_3В.) було укладено шлюб. В 2000 році сторони придбали трикімнатну квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний 32/76, правочин, зважаючи на фінансові переваги було оформлено як договір дарування. Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3В . На початку грудня 2009 року між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу у відповідачки ОСОБА_3 вищевказаної квартири. Проте, зобовязання нею виконані не були. З середини жовтня 2007 року фактичні шлюбні відносини були припинені, подружжя стало проживати окремо. Цей факт зумовив необхідність вирішення майнових питань щодо спільного майна, набутого у шлюбі.

У звязку з цим, після уточнення позовних вимог, позивач просить суд: визнати договір дарування 3- кімнатної квартири, загальною площею 66, 4 кв. м, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, 32/76 від 31.03.2001 р., укладений між ОСОБА_10 (ОСОБА_3В.) та ОСОБА_4 Любов′ю Олександрівною - удаваним. Визнати договір вищевказаної квартири - договором купівлі - продажу. Визнати 3- кімнатну квартиру, загальною площею 66, 4 кв. м, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, 32/76 та 7/10 часток вбудовано - прибудованого приміщення, загальною площею 197,2кв. м, що розташоване за адресою: м: ОСОБА_1 Ріг, пр. Металургів, 17/43-спільним майном подружжя. Поділити спільне майно подружжя, визнавши за: ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, 32/76 та право власності на 7/20 часток вбудовано - прибудованого приміщення, розташоване на першому поверсі 5- поверхового житлового будинку загальною площею 197,2 кв. м, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 17/43; ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, 32/76 та право власності на 7/20 часток вбудовано - прибудованого приміщення, розташоване на першому поверсі 5-поверхового житлового будинку загальною площею 197,2 кв. м, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 17/43; Визнати Свідоцтво про право власності на вбудовано - прибудоване приміщення, розташоване на першому поверсі 5-поверхового житлового будинку загальною площею 197,2 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 серії САС № 986527 від 19.08.2010 р., видане приватному підприємству «Тонус КР» на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» від 11.08.2010 р. № 228 - недійсним. Витребувати з незаконного володіння приватного підприємства «Тонус КР» 7/10 часток вбудовано - прибудованого приміщення, розташованого на першому поверсі 5- поверхового житлового будинку загальною площею 197,2 кв. м, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, будинок 17/43. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 30 800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату подання позовних вимог складає 924 308 грн.

У подальшому позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме в частині стягнення коштів, з 924 308грн. до 438326,34грн., з яких сума основного боргу 245700,00грн, 3% річних 25184,25грн., інфляційні нарахування 167442,09грн.

В обґрунтування позовних вимог первісний позивач посилався на те, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1981 року. Приблизно у 2000 році була придбана квартира, розташована за адресою, м-н Сонячний, 32/76 у м. Кривому Розі. Однак придбання квартири було оформлена як договір дарування. Тому, вважає, що на підставі ст. 235 ЦК України договір дарування, укладений між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає визнанню удаваним та відповідно визнанню договором купівлі-продажу. Крім того, за час спільного проживання відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_10В.) уклала з ОСОБА_11 договір дарування нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пр.- Металургів, 17/43, та в подальшому під час перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_3 за рахунок спільних коштів подружжя, проводила реконструкцію та будівництво нежитлового приміщення за цією адресою. У 2010 році рішенням Дзержинського районного суду міста ОСОБА_1 було визнано право власності на 7/10 часток вбудовано-прибудованого приміщення, за адресою: м. Кривий Ріг, пр..Металургів, 17/43 за ОСОБА_3, та потім право власності на вказаний обєкт нерухомості було зареєстровано за ПП «Тонус КР». На підставі ст. 65 СК України первісний позивач вважає це майно спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між подружжям. Крім того, позивач виплатив ОСОБА_3 кошти в сумі 32000дол.США, на що ОСОБА_3 повинна була переоформити право власності на квартиру, тому ці кошти просив стягнути з відповідача.

Також до суду з зустрічним позовом, в подальшому який уточнила, звернулася ОСОБА_6 зазначивши, що з позовними вимогами не згодна, оскільки вони зачіпають її права та інтереси, з цих підстав просила суд: Визнати 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 - спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (раніше - ОСОБА_10). Здійснити поділ спільного майна подружжя наступним шляхом: Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6. частину квартири АДРЕСА_2. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (раніше - ОСОБА_10) на 1/3 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_3. Встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (раніше - ОСОБА_10В.) у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 15.08.2008 року і по теперішній час. Судові витрати розподілити між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України.

З позовом третя особа ОСОБА_5 звернулась з самостійними вимогами на предмет спору, зазначивши, що з ОСОБА_2 багато років здійснювали разом підприємницьку діяльність, але на теперішній час стосунки з ним є досить спірними та нестабільними. У зв»язку з чим вирішив скористатись правом на захист своїх майнових та немайнових прав та інтересів, тому просив суд: визнати ОСОБА_5 покупцем 2/3 часток квартири за № 37 в житловому будинку за № 3, розташованому по пр. Гагаріна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області за Договором купівлі - продажу частки квартири від 26 квітня 2007 р. Визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/3 часток квартири за № 37 в житловому будинку за № 3, розташованому по пр. Гагаріна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Рішення Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 22.05.2007 р. номер запису 522 в книзі: 223П - 522 про реєстрацію права власності на 1/З частки квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, буд. З, кв.37 за ОСОБА_2 та права власності на 1/3 частки квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, буд. З, кв.37 за ОСОБА_5 - скасувати.

У судове засідання зявилися позивач за первісним позовом ОСОБА_2, його представник адвокат ОСОБА_8 та підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення зустрічних позовів та позову третьої особи заперечували.

Представник відповідача за первісним позовом ПП «Тонус КР» - адвокат ОСОБА_9 у судове засідання зявився, подав письмові пояснення відповідно до яких проти задоволення первісного позову заперечує.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 на судове засідання не зявилася. Її представник адвокат ОСОБА_12 подала заперечення проти позову, та під час розгляду справи заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний просила задовольнити.

Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 на судове засідання зявився, наполягав на задоволенні свого позову.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 на судове засідання зявилася, наполягала на задоволенні позову третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10 жовтня 1981 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (ОСОБА_3В.) було укладено шлюб (т. 1 а.с. 152).

Судом встановлено, 18 грудня 2013 року, Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, було змінено імя ОСОБА_10 на ОСОБА_6 , про що у книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис під № 62 (т. 2 а.с.87).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.10.2014 р. шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано (т. 2 а.с.154).

Згідно відомостей про обєкт нерухомого майна, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_10 на підставі рішення суду від 14.12.2009 року. (т. 1 а.с. 92).

Як вбачається з відомостей про обєкт нерухомого майна від 04.03.2003 року, нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 на праві приватної власності належить ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності САА № 906014. (т. 1 а.с. 100-101).

Згідно генерального договору № М 134/275/06 від 16 листопада 2006 року, ОСОБА_11 взяла кредит, виконання зобовязань позичальника забезпечується договором іпотеки № 134/326-І-М 134/275/06 від 16.11.2006 року. (т. 1 а.с. 231-235).

Відповідно до витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 16.11.2006 року було складено іпотечний договір № 134/326-І-М 134/275/06 від 16.11.2006 року на нежиле приміщення що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, іпотекодержатель Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», іпотекодавець ОСОБА_10 (ОСОБА_3В.), Боржником за основним зобовязанням на 40000,00 дол. США ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 236).

Як вбачається з відомостей про обєкт нерухомого майна від 22.11.2004 року, нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 перейшло в спільну часткову власність відповідачу ОСОБА_10 7/10, та ОСОБА_11 3/10, на підставі договору дарування. (т. 1 а.с. 101).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дзержинського районного суду від 11.05.2010 року було визнано право власності на реконструйований обєкт, і саме за ОСОБА_3 (ОСОБА_10. О.В.) було визнано право власності на 7/10 часток вбудовано-прибудованого приміщення за адресою: АДРЕСА_5 одноособово, та за ОСОБА_11 було визнано право власності на 3/10 часток даного приміщення. ( т. 1 а.с. 111-112).

В подальшому спірне нерухоме майно 19.08.2010 року, було передано в приватну власність П П «Тонус КР» на підставі свідоцтва про право власності САС № 986527.(т. 2 а.с. 194).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про оформлення прав власності на обєкти нерухомого майна» № 228 від 11.08.2010 року ПП «Тонус КР» будо видане свідоцтво про право власності. (т. 1 а.с. 101 зворот).

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 64, від 14.04.2015 року, вартість 7/10 часток нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, пр.. Металургів, 17/43 у стані до реконструкції і проведення будівельно-технічних робіт станом на жовтень 2004 року складає 505203,00 гривні; вартість 7/10 часток вбудовано-прибудованого вищевказаного нежитлового приміщення складає 1222026,00 гривень; вартість вбудовано-прибудованого нежилого приміщення яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, пр.. Металургів, 17/43 після завершення всіх робіт з реконструкції і переобладнання, збільшилась на суму 1024033,00 гривні.

Згідно вказаної експертизи, провести виділення у натурі ? часток від 7/10 часток нежитлового вищевказаного приміщення можливо. Візуально встановити коли були виконані будівельні роботи в спірному приміщенні неможливо. В період з листопада 2003 року по травень 2010 року площа приміщення збільшилась на 60,6 м2 з 136,6 м2 на 197,2 м2. В період з серпня 2010 року по березень 2015 року площа збільшилась на 51,6 м2, з 197,2 м2 на 248,8 м2. Сума, на яку збільшилась вартість 7/10 часток за рахунок проведення ремонтних робіт в період з листопада 2003 року по травень 2010 року складає 716823,00 гривні. Сума, на яку збільшилась вартість 7/10 часток за рахунок проведення ремонтних робіт в період з травня 2010 року по березень 2015 року складає 319759,00 гривень.(т. 2 а.с. 137-147).

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 20.10. 2009 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6. (т. 1 а.с.153).

Враховуючи, що вищевказана квартира перебувала в спільній сумісній власності, згідно чинного законодавства ОСОБА_2 надав згоду на продаж шляхом нотаріально посвідченої заяви від 14 жовтня 2008 року. (т. 2 а.с.5).

Крім того, з приводу наступного спірного майна, судом встановлено, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 24. 02.2010 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7. (т. 1 а.с.155).

Враховуючи, що вищевказана квартира перебувала в спільній сумісній власності, згідно чинного законодавства ОСОБА_2 надав згоду на продаж шляхом нотаріально посвідченої заяви від 02 грудня 2009 року. (т. 2 а.с.6).

Як вбачається з відомостей про обєкт нерухомого майна між ОСОБА_13 та ПП «Тонус КР» було укладено 28.05.2012 року, договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7.(т. 1 а.с. 93-94).

Відповідно до виписки з державного реєстру юридичних осіб ПП «Тонус КР» знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр.. МеталургівАДРЕСА_8. (т. 2 а.с. 208).

Відповідно до статуту редакції 2010 року, власниками ПП «Тонус КР» є ОСОБА_3В.(ОСОБА_10В.) та ОСОБА_14, було створено статутний капітал в розмірі 140331,00 гривень, з яких ОСОБА_10 (ОСОБА_3В.) 98231,70 гривень, ОСОБА_11 42099,00 гривень. (т. 2 а.с. 181-191).

Відповідно до заяви 03.09.2010 року, засвідченої нотаріусом ОСОБА_15 ОСОБА_10 (ОСОБА_3В.) повідомляє про свій вихід зі складу власників ПП «Тонус КР», майнових, немайнових та фінансових претензій не має. (т. 2 а.с. 192).

Відповідно до заяви від 17.09.2010 року, засвідченої нотаріусом ОСОБА_16 ОСОБА_11 повідомляє про свій вихід зі складу власників ПП «Тонус КР», майнових, немайнових та фінансових претензій не має. (т. 2 а.с. 193).

Відповідно до статуту редакції 2012 року, власником ПП «Тонус КР» є ОСОБА_17, статутний капітал склав 197831,00 гривень. (т. 2 а.с. 206).

З витягу про державну реєстрацію від 15.11.2013 року вбачається,що на підставі ухвали суду від 08.08.2013 року накладено арешт на майно за адресою: м. Кривий Ріг, пр.. Металургів, 17/48. (т. 1 а.с. 179).

З витягу про державну реєстрацію від 15.11.2013 року вбачається,що на підставі ухвали суду від 08.08.2013 року накладено арешт на майно за адресою: м. Кривий Ріг, пр.. Металургів, 17/43. (т. 1 а.с.181).

З витягу про державну реєстрацію від 15.11.2013 року вбачається,що на підставі ухвали суду від 08.08.2013 року накладено арешт на майно за адресою: м. Кривий Ріг, м-н. Сонячний, 32/76. (т. 1 а.с. 180).

З приводу майна, по якому у сторін також виник спір, а саме: квартири № 37, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна 3, встановлено, що 26.04.2007 року між ОСОБА_18.Б. з однієї сторони, та ОСОБА_2, ОСОБА_5 з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу частки квартири, яким Петрова передала у власність первісному Позивачу та ОСОБА_5 по 1/3 частці, належних продавцю 2/3 частки даної квартири. (т. 2 а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи первісний Позивач ОСОБА_19 написав ОСОБА_5 розписку в тому, що останній надав грошові кошти для оплати 1/3 частини вищевказаної квартири 26.04.2007 року. (т. 2 а.с. 101).

Суд, вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

Тобто, за удаваною угодою у сторін не виникає жодних прав і обов'язків. Укладаючи удавану угоду, обидві сторони діють умисно, усвідомлюючи, що укладають саме таку угоду.

Відповідно до статей 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, в силу приписів статті 60 ЦПК України та вимог ст. 235 ЦК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

В той же час позивачем за первісним позовом та його представником не надано доказів того, що сторони уклали договір дарування з метою приховати інший правочини, крім посилання позивача за первісним позовом на той факт, що ним було передано ОСОБА_4 1 700 доларів США. Крім того, не доведено й наявності умисних дій з боку відповідача за первісним позовом при укладанні договору дарування квартири, направлених на приховання іншого правочину.

Окрім того, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.12.2009 року у цивільній справі № 2-4127/09 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4, Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради про визнання права власності на квартиру встановлено обставини про те, що вказана спірна квартира була набута ОСОБА_10 саме на підставі договору дарування. Дане рішення суду набрало законної сили та ніким не оскаржено.

Відповідно до ч. 1 п.2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Разом із тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв»язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 2 жовтня 2013 року, 3 червня та 1 липня 2015 року, та згідно яких належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Крім того, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобовязальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Судом встановлено, що майно, яке розташовано за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 17/43 було набуте ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 14.10.2004 року, укладеного між відповідачем за первісним позовом та ОСОБА_11

Також, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11.05.2010 року було визнано право власності на реконструйований обєкт, а саме за ОСОБА_3 було визнано право власності на 7/10 часток вбудовано-прибудованого приміщення, що розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 17/43.

Більш того, з висновку судової будівельно-технічної експертизи не можливо встановити, чи дійсно ОСОБА_2 брав участь у реконструкції вищевказаного нежитлового приміщення, а також візуально не можливо встановити коли саме і ким були виконані будівельні роботи, а тому твердження позивача про те, що завдяки ньому та його коштах було перебудовано нерухоме майно і саме тому воно є спільним майном подружжя є недоведеним, а тому вимога про його розподіл не підлягає задоволенню.

Тому, виходячи з норм Сімейного кодексу України вказане нерухоме майно було отримане ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_2 на підставі договору дарування, що підтверджується відповідними документами, які знаходяться в матеріалах справи, тому вказане майно було її особистою власністю та не підлягає поділу.

У подальшому, рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ОСОБА_15 від 11.08.2010 року № 228 право власності на обєкт Жіночий тренажерний комплекс, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 17/43 було зареєстровано за приватним підприємством «Тонус КР» та видано свідоцтво про право власності САС № 986527 від 19.08.2010 року.

Відповідно до рішення № 1 від 16 червня 2010 року було створене Приватне підприємство «Тонус КР» та за рахунок майнового внеску вказане підприємство було наділене статутним капіталом 140331,00 (сто сорок тисяч триста тридцять одна гривня 00 копійок), а саме було внесено у статутний капітал нежиле приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, проспект Металургів, буд. 17 приміщення 43, що підтверджується актом прийому-передачі нежилого приміщення від 17 червня 2010 року

У відповідності до правової позиції, визначеної у постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 2 жовтня 2013 року справа № 6-79цс13, зазначається, що з моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб.

Застосовуючи норми ст.ст. 57, 61, 65 СК України та ст. 52 ЦК України, слід зазначити, що нерухоме майно, яке придбане під час шлюбу одним із подружжя - фізичною особою-підприємцем, а також майно, яке внесене до статутного фонду приватного підприємства, не набуває статусу спільного сумісного майна подружжя, а є майном фізичної особи-підприємця, приватного підприємства, на розпорядження яким згода іншого з подружжя не вимагається.

Отже, у звязку з тим, що вищевказане майно було придбано ОСОБА_3 на підставі договору дарування та ще й внесено до статутного капіталу Приватного підприємства «Тонус Кр», та беручи до уваги висновки Верховного суду України вказане майно не підлягає поділу та не може бути визначене спільним сумісним майном.

Також з цього випливає, що отримання ПП «Тонус КР» у власність вищевказаного нерухомого майна є законним, оскільки ніяким чином не зачіпає інтереси ОСОБА_2, а в тому вимога про визнання недійсним свідоцтва по право власності на вбудовано-прибудоване в перший поверх житлового будинку нежиле приміщення, видане ПП «Тонус КР» на підставі рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради № 228 від 11.08.2010 року є незаконною та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

З цього випливає, що і витребування цього майна, як зазначає позивач, з ніби то незаконного володіння є також безпідставним, оскільки нічим не доведеним, так як підприємство є юридичною особою, йому належить право власності на майно, у тому числі і яке передане засновником до статутного фонду як внесок (ст. ст. 62, 66 ГК України).

Крім того, не підлягають задоволенню й позовні вимоги щодо стягнення коштів, які первісний позивач передав на виконання розписок первісному відповідачу, з підстав їх недоведеності.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у задоволенні уточненого первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Приватного підприємства «Тонус КР», ОСОБА_4, виконавчого комітету Криворізької міської ради, про визнання договору удаваним, визнання договорів недійсними, визнання свідоцтва недійсним, витребування з чужого незаконного володіння майна, визнання майна спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів слід відмовити в повному обсязі.

В частині зустрічного позову ОСОБА_3Є.В. до ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України при встановлені фактів, які мають юридичне значення передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Оскільки, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що шлюбні відносини між позивачкою за зустрічним позовом і відповідачем за зустрічним позовом припинилися з 15 серпня 2008 року, а встановлення його має юридичне значення для позивачки за зустрічним позовом, то з метою забезпечення реалізації її прав, які підлягають судовому захисту, суд вважає за необхідне встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (тепер ОСОБА_3В.) та фактичного припинення шлюбних відносин між ним з 15 серпня 2008 року.

Вказані обставини встановлені судом з пояснень сторін, та свідків, які були допитані в судовому засіданні будучи під присягаю. При цьому свідки ствердили, що дійсно подружжя ОСОБА_10 припинили фактичні шлюбні відносини, а саме спільне проживання та спільний побут з серпня 2008року, та з цього часу вже разом не мешкали, спільного побуту не мали.

З урахуванням наведеного суд вважає можливим уточнений зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, встановлення факту окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин задовольнити частково.

Щодо решти заявлених позовних вимог зустрічним позивачем, суд відмовляє з тих підстав, що нею не доведено, що спірна квартира, на яку заявлені позовні вимоги придбані за рахунок спільних коштів подружжя, оскільки належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами не підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. Та обставина, що ОСОБА_2 лише формально рахувався покупцем спірної квартири № 37 в житловому будинку № 3 по пр.-ту Гагаріна в м. Кривому Розі та була придбана виключно за рахунок коштів ОСОБА_5 жодним чином не підтверджена. Крім того, ОСОБА_5 не позбавлений права предявити до ОСОБА_2 позов про стягнення боргу на підставі розписки про надання грошових коштів у борг, а тому суд вважає, що ОСОБА_5 обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати не стягуються.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 52, 57, 61, 65 СК України, ст. 325 ЦК України, ст.ст. 11, 57-60, 79, 88, 212-220, 293, 256, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні уточненого первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства "Тонус КР", ОСОБА_4, виконавчого комітету Криворізької міської ради, про визнання договору удаваним, визнання договорів недійсними, визнання свідоцтва недійсним, витребування з чужого незаконного володіння майна, визнання майна спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Уточнений зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, встановлення факту окремого проживання у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних відносин - задовольнити частково.

Встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (раніше - ОСОБА_10) у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 15 серпня 2008 року.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - відмовити.

У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності, свідоцтв недійсними, стягнення коштів, - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2016 року.

Суддя: О. В. Чайкіна