У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання від 12 квітня 2007 року № 10132, укладений між нею та державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» (далі - ДП «Кривоізька теплоцентраль») із підстав невідповідності його положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що 12 квітня 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачанні в сумі 7 147 грн 01 коп. без зазначення періодів виникнення заборгованості, яка утворилася, коли вона була неповнолітньою, перебувала на утриманні батьків і не була зобов'язана особисто сплачувати комунальні послуги.

Посилаючись на те, що спірний договір не відповідає вимогам Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій і житлово-комунальні послуги, що утворились станом на 01 грудня 2006 року», не відповідає формі, встановленій «Порядком погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про захист прав споживачів» після уточнення позовних вимог в останній редакції у жовтні 2015 року, просила суд визнати спірний договір недійсним.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ДП «Криворізька теплоцентраль» про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із положень ст. 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилися станом на 01 грудня 2006 року» від 20 грудня 2006 року № 498-V, ч. 2 ст. 638, ч. 1 ст. 628, абзацу 2 ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 215, ст. 256, 259 ЦК України, ст. 64 ЖК Української РСР, вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України, врахувавши роз'яснення у п. п. 19, 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору, укладеного 12 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ДП «Криворізька теплоцентраль», недійсним у частині визначеного розміру заборгованості у 7 147 грн 01 коп. Суд зазначив, що розмір заборгованості, за яким має нести відповідальність позивачка, має розраховуватись за період, починаючи із дати набуття нею повноліття, тобто 16 березня 2006 року, і до дати підписання договору. Водночас, суд правильно відмовив у задоволенні позову у зв'язку із пропуском ОСОБА_4 строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав.

Висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Обставини наявності чи відсутності поважності причин для поновлення строку позовної давності є оціночним критерієм, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик