Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Житомирської обласної лікарні Житомирської обласної ради про захист прав споживачів,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого

2016 року,

та за касаційною скаргою Обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради, поданої головним лікарем Марченко В.Ф., на рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, та просила визнати за нею право на отримання 25 % знижки плати за користування комунальними послугами за період з 01 червня 2012 року по 01 травня 2015 року на підставі Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; визнати за нею право на оплату вартості отриманих нею комунальних послуг з холодного та гарячого водопостачання за період з 01 березня 2013 року по 29 травня 2015 року за показниками лічильників; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок розміру наданих їй комунальних послуг за проживання у кімнаті АДРЕСА_1; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що проживає в гуртожитку, який перебуває на балансі у відповідача. З липня 1994 року перебуває на пенсії та мас статус дитини війни. Вказує на ту обставину, що всупереч вимогам закону відповідач при нарахуванні комунальних послуг не враховував протягом червня 2012 року по травень 2015 року наявність у неї пільги як дитини війни, а також при нарахуванні вартості оплати послуг з холодного та гарячого водопостачання за період березня 2013 року по травень 2015 року відповідач не брав до уваги показання лічильників, які встановлені в кімнаті. Порушення відповідачем протягом тривалого часу її прав як споживача, призвели до погіршення психологічного та фізичного стану здоров'я, чим спричинено моральну шкоду.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від

06 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого

2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від

06 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Зобовʼязано Житомирську обласну дитячу лікарню Житомирської обласної ради здійснити перерахунок наданих ОСОБА_3 комунальних послуг за проживання в житловій кімнаті АДРЕСА_1 з урахуванням 25 % знижки плати за користування комунальними послугами у відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 червня 2012 року по

01 листопада 2013 року та з урахуванням показників лічильників гарячого та холодного водопостачання за період з 01 березня 2013 року по 01 листопада 2013 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого

2016 року в частині відмовив задоволені позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі головний лікар Обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради - Марченко В.Ф. просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2016 року та залишити в силі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 січня 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебувала у договірних правовідносинах із відповідачем, тому Житомирська обласна дитяча лікарня Житомирської обласної ради правомірно не врахувала при розрахунку оплати комунальних послуг наявні у ОСОБА_3 пільги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами фактично склалися правовідносини, пов'язані з наданням та отриманням житлово-комунальних послуг. До укладення договору, відповідач, починаючи з дня вселення ОСОБА_3 у житлову кімнату (травень 1995 року) надавав і продовжує на даний час надавати в повному обсязі послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та електроенергії, проводив розрахунок оплати, а позивач їх отримувала, отримує і розраховується за надані послуги.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок наданих ОСОБА_3 комунальних послуг за проживання з урахуванням пільг і показників лічильників гарячого та холодного водопостачання за період, який не охоплюється рішенням Житомирського районного суду від 26 жовтня 2015 року про задоволення позову Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, оскільки вказане рішення набрало законної сили. В іншій частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права на отримання 25% знижки плати за користування комунальними послугами та визнання за нею права на оплату цих послуг за показниками лічильників відмовив, тому що це право встановлено і гарантується Законом України «Про соціальний захист дітей війни» та передбачено Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які є підзаконним нормативним актом, що підлягає обов'язковому виконанню. Відтак, додаткове визнання даного права в судовому порядку не потребує.

В частині стягнення моральної шкоди суд апеляційної інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 не надала суду доказів заподіяння їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він зроблений із неповним з'ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом установлено, що позивач на підставі ордеру від 22 травня 1995 року № 20 проживає в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, який знаходиться на балансі Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради (а. с. 10, 11, 32).

Житомирська обласна дитяча лікарня Житомирської обласної ради є юридичною особою, що підтверджується Статутом, затвердженим рішенням Житомирської обласної ради від 15 серпня 2008 року № 626 (а. с. 252-261).

Із копії довідки № 7568 від 15 грудня 2014 року, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, убачається, що позивач має статус дитини війни (а. с. 9).

У відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ОСОБА_3 має право на 25-відсоткову знижку при платі за користування комунальними послугами (газом, електроенергією тощо) у межах середніх норм споживання за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

18 травня 2005 року в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, де проживає позивач, було встановлено лічильник обліку використання електроенергії, що підтверджується копією довідки сервісного центру по обслуговуванню приборів обліку електроенергії ТОВ «Фірма МБО ЛТД», а також лічильники холодного та гарячого водопостачання, що підтверджується даними Акта про опломбування лічильників обліку холодного та гарячого водопостачання після їх перевірки в гуртожитку обласної дитячої лікарні від 09 квітня 2009 року (а. с. 28) та копіями документів перевірки придатності до застосування вказаних лічильників (а. с. 245- 251).

Як убачається із матеріалів справи, після тривалої переписки, між позивачем та відповідачем, було укладено Договір № 63 від 11 травня 2015 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та електроенергії (а. с. 85-88).

Встановлено, що за відсутності письмового договору, Житомирською обласною дитячою лікарнею Житомирської обласної ради до 01 червня 2012 року за надані ОСОБА_3 послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та електроенергії проводилось нарахування оплати з врахуванням пільг, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» та показників приладів обліку споживання електроенергії та водопостачання. Ця обставина підтверджується копіями квитанцій за період з січня 2007 року по травень 2012 року (а. с. 116-125).

Згідно п. п. 9,10,11 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч. 3 ст. 20 Закону).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами фактично склалися правовідносини, пов'язані з наданням та отриманням житлово-комунальних послуг. До укладення договору, відповідач, починаючи з дня вселення ОСОБА_3 у житлову кімнату (травень 1995 року) надавав і продовжує на даний час надавати в повному обсязі послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та електроенергії, проводив розрахунок оплати, а позивач їх отримувала, отримує і розраховується за надані послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ч. 1 ст. 68 ЖК Української РСР).

Згідно з п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Згідно з п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа, або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частинами першою та третьою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Установлено, що 26 жовтня 2015 року Житомирським районним судом Житомирської області було ухвалено заочне рішення про задоволення позову Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 3 393 грн. 05 коп. за період з 01 листопада 2013 року по 31 травня 2015 року (а. с. 127, 207), однак без врахування наявності у ОСОБА_3 статусу дитини війни та наявних у житловому приміщенні лічильників водопостачання.

Як убачається зі змісту вказаного рішення, період за який з ОСОБА_3 стягнуті кошти по оплаті комунальних послуг, частково співпадає з періодом зазначеним останньою у її позовний вимогах щодо визнання за нею права на пільгову оплату.

Однак, судами не враховано, що відповідно п. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема: у разі наявності засобів обліку оплат комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 22 Правил надань послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року яким передбачено, що у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідно позначка. При цьому дані про наявність пільги вносяться у договір між виконавцем та споживачем.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторонни не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У порушення вимог ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернули, доводів сторін не перевірили, фактичних обставин справи не з'ясував, а саме судові рішення у справі, що переглядаються, не містять висновків щодо показників (складових), які включені до тарифів на комунальні та експлуатаційні послуги за розрахунком вартості за оскаржуваний період, крім того не перевірили строк позовної давності.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2016 року підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради, поданої головним лікарем МарченкоВ.Ф., задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого

2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова