УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом ОСОБА_6, у якому просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2006 року в розмірі 424 537,81 доларів США, що за курсом 13,8 складає 5 552 954 грн 55 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх, передбачених нормативно-правовими актами Держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі, стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало тим, що 21 грудня 2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено кредитний договір на суму 40 970 доларів США під 10,08 % річних терміном до 21 грудня 2026 року.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_6 забезпечено іпотекою у вигляді належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1, що вбачається з умов укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 20 лютого 2008 року договору іпотеки.

Кредитні зобов'язання відповідачем належним чином не виконувалися, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, яка станом на 17 вересня 2014 року становить 424 537 доларів США (еквівалент 5 552 954 грн 55 коп.). Позасудові вимоги банку щодо погашення такої заборгованості не виконано ОСОБА_6, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який просив суд задовольнити.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2006 року станом на 17 вересня 2014 року в розмірі 424 537,81 доларів США, що за курсом 13,8 складає 5 552 954 грн 55 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також видано позивачеві всі повноваження, необхідні для здійснення продажу.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції змінено шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом наступного змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року».

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір з наступними додатковими договорами від 12 лютого 2008 року та від 21 лютого 2008 року, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальникові грошові кошти у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 40 970 доларів США, а саме: 34 тис. доларів США - для придбання позичальником об'єкта інвестування розташованого у АДРЕСА_1; 6 970 доларів США - для сплати щорічних страхових платежів.

Позичальник ОСОБА_6 зобов'язалася сплачувати 0,84 % процентів за користування кредитом щомісячно, 0,20 % винагороди за надання фінансового інструмента щомісячно від суми виданого кредиту та погасити заборгованість за кредитом не пізніше 21 грудня 2026 року.

12 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, предметом якого є набута 12 лютого 2008 року у власність іпотекодавцем ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_1.

Згідно наданого позивачем і не спростованого відповідачем розрахунку кредитної заборгованості, розрахованого станом на 17 вересня 2014 року, відповідачем не сплачено кредиту загалом 424 537 доларів США (за курсом НБУ станом на 17 вересня 2014 року 13 грн 08 коп. за 1 долар США еквівалентно 5 552 954 грн 55 коп.) у тому числі: 33 352,58 доларів США заборгованості за кредитом; 21 980,83 доларів США заборгованості за процентами; 3 606,66 заборгованості з комісії; 365597,74 доларів США заборгованості по пені (а. с. 6-10).

Ухвалюючи у справі судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, районний суд виходив з того, що позивачем доведено наявність між сторонами у справі кредитних та іпотечних зобов'язань, доведено факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, доведено наявність та розмір непогашеної кредитної заборгованості, а також обґрунтованість вимог позивача щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок предмета іпотеки яким забезпечено основне зобов'язання у відповідності до умов укладених між сторонами договорів та вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи в позові в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі, районний суд послався на норми ст. 3 ЦПК України та те, що право на звернення до суду з такими позовними вимогами надається новому власникові іпотечного житла після здійснення процедури його продажу банком. Також суд послався на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року як підставу неможливості виконання рішення суду в частині укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки на час дії цього закону.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України.

Апеляційний суд в цілому погодився з наведеними вище висновками суду першої інстанції, однак вважав за необхідне доповнити резолютивну частину рішення суду посиланням на необхідність відстрочки виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року».

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, наявності та розміру непогашеної кредитної заборгованості, необхідності її погашення у спосіб обраний позивачем в рамках договірних зобов'язань між сторонами у справі, у відповідності до норм Закону України «Про іпотеку», з урахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оскаржуване в касаційному порядку судове рішення суду першої інстанції у незміненій його частині та рішення апеляційного суду відповідають вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року у незміненій його частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М. Колодійчук І.М. Фаловська