Номер провадження: 22-ц/785/8457/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батьказа апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є інвалідом другої групи по загальному захворюванню, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1 324 грн., якої не вистачає на придбання ліків, продуктів харчування та оплати за комунальні послуги. Він постійно перебуває під наглядом лікарів, а лікування потребує додаткових коштів. Відповідач по справі є його донькою та має змогу надавати йому матеріальну допомогу.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 750 грн. щомісячно, з подальшою індексацією у відповідності до чинного законодавства, починаючи з дати подання позову і довічно.

В судовому засіданні:

- ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі;

- представник відповідача позов не визнав та в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що ОСОБА_4 не може матеріально забезпечувати свого батька у звязку з утриманням двох неповнолітніх дітей та матері.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ПІН НОМЕР_1, по 750 грн. щомісячно на користь ОСОБА_3 протягом строку його інвалідності.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 проситьрішення Березівського районного суду Одеської області скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково вищевказаний позов суд першої інстанції виходив з того, що непрацездатний батько відповідача має потребу в лікуванні.

При цьому, районний суд вказав, що ОСОБА_5 офіційно працює, має дохід в середньому 5000 грн., а тому аліменти з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. щомісячно.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1-3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 (а.с. 40).

Позивач - інвалід другої групи по загальному захворюванню (а.с. 27, 32).

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Березівському районі Одеської області та отримує державну соціальну допомогу як інвалід другої групи та його щомісячний дохід станом на грудень 2015 року становить 1324 гривень 90 копійок (а.с. 29).

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Необхідною умовою для виникнення обовязку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обовязкових підстав непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Згідно зі ст. 75 СУ України, непрацездатним вважається той, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Обовязок сина, дочки щодо утримання непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, виникає незалежно від матеріального становища.

Як вбачається з розяснень, викладених в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обовязку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Свідченням такої потреби є отримання матірю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей.

Судом встановлено, що позивач має ще повнолітнього та працездатного сина, який проживає в Німмечині, та до якого теж предявлений позов про стягнення аліментів.

З довідки про доходи вбачається, що відповідач офіційно працює, має дохід в середньому 4 815 грн. на місяць, в неї на утриманні перебуває хвора мати та двоє неповнолітніх дітей, які також потребують матеріальної допомоги (а.с. 163, 165, 166, 168).

Чоловік відповідача перебуває на обліку в центрі зайнятості, як безробітній (а.с. 167).

Інших доходів сім я не має.

Отже, на кожного члена сімї ОСОБА_4 ОСОБА_5 припадає в середньому 1200 грн. щомісячно, що є меншою сумою, ніж пенсія ОСОБА_3

На момент ухвалення вищевказаного рішення, прожитковий мінімум на особу, яка втратила працездатність складав 1 130 грн., тобто був нижчим ніж пенсія позивача.

ОСОБА_3 не надав доказів того, яку грошову суму останній витрачає на ліки, оплату комінальних послуг.

Судова колегія звертає увагу на наступне.

Однією з необхідних умов для виникнення обовязку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність потреби в матеріальній допомозі.

Обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків.

До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обовязку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Свідченням такої потреби є отримання матірю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей.

Між тим, позивач не навів доказів того, що він потребує додаткової матеріальної допомоги, останній отримує пенсію вищу, ніж прожитковий мінімум на особу, яка втратила працездатність, на кожного члена сімї ОСОБА_4 ОСОБА_5 припадає в середньому 1200 грн. щомісячно, що є меншою сумою, ніж пенсія ОСОБА_3, позивач має можливість отримувати матеріальну допомогу від сина, який проживає в Німмечині.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі усього вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1-3 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька в розмірі 750 грн. щомісячно -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_2