Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1163/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

18.05.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

секретар Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначало, що з 01 квітня 2015 року набрав чинності закон, яким внесено зміни до ч. 7 ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» і передбачено, що тимчасово у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів 1 та ІІ групи) у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України не виплачуються. Всупереч вимог ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідач, яка є інвалідом ІІІ групи довічно і отримувала в управлінні пенсію по інвалідності, не повідомила УПФУ в м. Олександрії та Олександрійському районі про наявність обставин, що спричиняють припинення виплати їй пенсії, а саме про те, що вона є посадовою особою органу місцевого самоврядування. Внаслідок рахункової помилки, а також недобросовісності відповідача за період з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року виникла переплата пенсії по інвалідності в сумі 1 049 грн.. Посилаючись на те, що відповідач добровільно повернула лише 100 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді залишку непогашеної переплати пенсії по інвалідності в сумі 949 грн. (а.с.1-4).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.56-57).

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.63-65).

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи (ч.1 ст.308 ЦПК України).

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , яка є інвалідом з дитинства ІІІ групи, перебуває на обліку у УПФУ в м. Олександрії та Олександрійському районі, яке реорганізовано в Олександрійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області з 1990 року та отримувала пенсію до 1 травня 2015 року.

У зв'язку з працевлаштуванням відповідача, 29 листопада 2013 року було здійснено перерахунок пенсії.

19 червня 2014 року ОСОБА_2 призначена на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Олександрійської міської ради та їй присвоєно 11 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування у межах 6 категорії посад.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02 березня 2015 року внесено зміни до частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» якими передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів 1 та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Цей Закон набрав чинності з 01 квітня 2015 року.

З метою забезпечення особливого порядку виплати пенсій у квітні 2015 року Пенсійним фондом України було проведено звірку списків працюючих одержувачів пенсії із системи АСОПД/КОМТЕХ (автоматизована система обробки пенсійної документації на базі комп'ютерних технологій, розроблена структурним підрозділом Міністерства соціальної політики України - ДП «Інформаційно-обчислювальний центр») та актуальних даних СПОВ (система персоніфікованого обліку внесків до Пенсійного фонду України) щодо виявлення пенсіонерів, які за даними персоніфікованого обліку працюють на спеціальних посадах, що не дають право на пенсію з 01 квітня 2015 року у зв'язку з прийняттям Закону № 213-УІІІ.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, відповідач була включена на час звірки до бази персоніфікованого обліку, як особа, що працює в органі місцевого самоврядування, проте, при звірці даних, виявлені були лише державні службовці, а інформацію щодо посадових осіб органів місцевого самоврядування автоматизована система обробки пенсійної документації не надала.

Лише після призначення відповідачці пенсії за квітень 2015 року, при повторній звірці списків працюючих одержувачів пенсії із системи АСОПД/КОМТЕХ та актуальних даних СПОВ було встановлено, що за даними персоніфікованого обліку ОСОБА_2 працює на спецпосаді, якій виплату пенсії по інвалідності має бути припинено на підставі Закону № 213-УІІІ з 01 квітня 2015 року.

Представник позивача підтвердила, що ОСОБА_2 надала копію своєї трудової книжки у лютому - березні 2015 року працівнику контрольно-ревізійного відділу УПФУ. Рахунковою помилкою вважає те, що база даних не виявила при першій звірці відповідача, як особу, яка працює на спецпосаді, якій припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року.

Як свідчать матеріали справи, 28 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до УПФУ з письмовою заявою про припинення їй виплати пенсії у зв'язку з переходом до УПСЗК для отримання соціальної виплати інваліда з дитинства ІІІ групи (а.с.16). На підставі рішення УПФУ про утримання надміру виплачених сум пенсій від 29 квітня 2015 року № 41, добровільно повернула 100 грн., різницю між пенсією по інвалідності та виплатою в УПСЗН, яку вона у квітні 2015 року в УПСЗН ще не отримувала. Виплати в УПСЗН призначені відповідачці з 1 травня 2015 року.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача, ОСОБА_2 подала заяву про припинення виплати їй пенсії по інвалідності до УПФУ у квітні 2015 року у зв'язку з переходом в УПСЗН. Відомості про те, що вона є посадовою особою органу місцевого самоврядування, відповідач надала на початку 2015 року, а про необхідність подання ще будь-яких заяв її працівники УПФУ не повідомляли. Крім того, пенсія за квітень 2015 року призначалась у березні, тобто тоді, коли Закон № 213-УІІІ ще не набрав чинності.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа № 6-91цс14.

Також Верховним судом України в постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-151 цс13 висловлена правова позиція: «Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню».

Позивач не надав доказів того, що відповідач набула кошти внаслідок своєї недобросовісності, оскільки копію трудової книжки, в якій містяться відомості про її роботу як посадової особи органу місцевого самоврядування, відповідач надала ще до набрання чинності змін до Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 2134-УІІІ. За місцем її роботи здійснювались відповідні відрахування до Пенсійного фонду України. Крім того даними із системи СОПД/КОМТЕХ станом на квітень 2015 року та актуальних даних СПОВ, якими користувалось УПФУ при звірках, підтверджено перебування відповідача на обліку, як особи,що працює на спецпосаді. Не встановлено й наявності рахункової помилки, тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню переплачена позивачем сума не підлягає.

Рахункова помилка це результат невірного застосування правил арифметики. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період .

За таких обставин не ґрунтуються на законі доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що невиявлення автоматизованою системою обробки пенсійної документації на базі комп'ютерних технологій певної категорії одержувачів пенсії, є рахунковою помилкою. Крім того, доказів того, що виплата пенсії відповідачу за квітень 2015 року була призначена, саме з цих причин, позивачем не надано.

Підстави для невиплати пенсії відповідачці, як посадовій особі органу місцевого самоврядування, передбачені Законом України № 231-УІІІ, тому безпідставними є доводи позивача про те, що саме відповідач зобов'язана була повідомити УПФУ про цю обставину, що спричиняє припинення виплати їй пенсії по інвалідності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для повернення коштів. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Ухвалою суду від 21 квітня 2016 року з урахуванням майнового стану позивача, сплату судового збору за подання апеляційної скарги було відстрочено.

Як роз'яснено у п.32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вправі застосувати щодо одного й того самого заявника і за однією й тією ж його заявою (скаргою) як відстрочення, так і розстрочення сплати судового збору, або зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати. Зазначені дії можуть мати місце у різній послідовності або в сукупності.

Оскільки на час розгляду справи в апеляційній інстанції майновий стан позивача не змінився, суд відповідно до ч.1,ч.3 ст.82 ЦПК України вважає за можливе звільнити позивача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,ст.308,ст.313,п.1 ч.1 ст.314,ст.315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

М.М.Суржик