АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 667/1589/15-ц Головуючий в І інстанції Радченко Г.А.
Номер провадження 22-ц/791/1248/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПрокопчук Л.П.,
суддів:Іванової І.П.,
Полікарпової О.М.,
секретарПрушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від «17» березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього онука ОСОБА_6 до управління освіти Херсонської міської ради, директора загальноосвітньої школи №8 ОСОБА_7, вчителя загальноосвітньої школи №8 ОСОБА_8, загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 про захист прав дитини шляхом відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у школі №8, де навчається її онук ОСОБА_6, були порушені права останнього, визначені ст. 28 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, згідно з якою держави-учасниці визнають право дитини на освіту і, зокрема, сприяють розвиткові різних форм середньої освіти; забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти; вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу; вживають необхідних заходів, щоб шкільна дисципліна була забезпечена методами, що ґрунтуються на повазі до людської гідності дитини.

Вказані права її онука були грубо порушені відповідачами, т.я. під час навчального процесу вчитель української мови і літератури ОСОБА_8 надає принизливу оцінку розумовим здібностям ОСОБА_6, підбурює інших учнів на створення конфліктної ситуації з ними, занижує оцінювання навчального процесу, грубо поводиться з ним.

Директор школи, не маючи належного педагогічного стажу, відмовився прийняти відповідні заходи для усунення методів шкільної дисципліни, що принижують повагу та людську гідність дитини, змушував матір ОСОБА_6 перевести його в іншу школу.

Також на думку позивачки управління освіти не забезпечило школу керівником з належним педагогічним досвідом та відповідною кваліфікацією, не здійснювало належного контролю за навчальним процесом у школі.

Вказане призвело до того, що дитина відмовляється відвідувати уроки вчителя ОСОБА_8, призвело до стресового стану дитини, що також позначилось на відносинах з іншими учнями, потребувало значних зусиль для організації його життя.

Вважає, що належним способом захисту порушених прав дитини є відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Позивачка просила захистити порушене право ОСОБА_6, визначене ст. 28 Конвенції про права дитини, шляхом відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Заявою від 05.10.2015 року ОСОБА_5 просила визнати відповідальність всіх відповідачів солідарною.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього онука ОСОБА_6 до управління освіти Херсонської міської ради, директора загальноосвітньої школи №8 ОСОБА_7, вчителя загальноосвітньої школи №8 ОСОБА_8, загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 про захист прав дитини шляхом відшкодування моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм цивільного процесуального законодавства, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати і ухвалити нове, яким захистити права дитини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, ОСОБА_8, ОСОБА_7, представник управління освіти Херсонської міської ради просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивачки без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5 просила захистити порушене право її онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначене ст. 28 Конвенції про права дитини, шляхом відшкодування моральної шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Моральна шкода згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У абз.2 пункту 5 вищезгадуваної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відмовляючи позивачці у задоволенні її позовних вимог, заявлених на захист прав її онука, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела протиправність дій/бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і діями усіх відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки правильно визначившись з характером спірних правовідносин, суд вірно застосував до них норми матеріального права, дав належну оцінку всім зібраним у справі доказам і відтак постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Так, посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не дотримані правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постанові від 03 лютого 2016 року (справа №6-75-цс15), в якій визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, якими суд керувався при вирішенні спору (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують) на думку колегії є безпідставними, оскільки зі змісту судового рішення вбачається, що судом всебічно, повно, об'єктивно і безпосередньо дослідженні всі докази, що були надані сторонами.

Той факт, що висновки суду не співпадають з позицією позивачки не дає підстав для висновку про порушення судом норм цивільного процесуального законодавства.

Наданими сторонами і дослідженими судом доказами не підтверджено ті обставини, на які у своїй заяві посилалася ОСОБА_5, а саме те, що відповідачка ОСОБА_8 вчителька української мови і літератури під час навчального процесу грубо поводилася, надавала принизливу оцінку розумовим здібностям ОСОБА_6, підбурювала дітей на створення конфліктних ситуацій з ОСОБА_6, занижувала оцінювання останньому та грубо поводилася з учнем, тощо.

Не підтверджено й того, що позивачка чи мати дитини зверталися до директора школи про вирішення питання, яке їх турбувало, а також те, що відповідач ОСОБА_7 відмовився прийняти відповідні заходи до вчительки, як і те, що він не має належного педагогічного досвіду роботи щоби обіймати посаду директора школи.

Належними та допустимими доказами в ході розгляду справи спростовано і доводи позивачки про нездійснення належного контролю Управлінням освіти Херсонської міської ради за навчальним процесом у школі №8, внаслідок чого стало можливим таке поводження з учнем, що принижує його гідність.

Не встановлення вини відповідачів у порушенні прав неповнолітнього ОСОБА_6 стало законною підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про зворотне нічим не підтверджено і не обґрунтовано.

Ствердження про те, що самі відповідачі в судовому засіданні визнали наявність такого порушення прав дитини спростовується наданими ними письмовими запереченнями та технічним записом судового засідання.

Що стосується порядку проведення уроків у п'ятих класах та забезпечення дисципліни, то судом встановлено, що проведеною управлінням освіти перевіркою та анкетуваннями учнів 5-го класу Херсонської загальноосвітньої шкоди №8 учитель української мови та літератури створює умови для успішного засвоєння програмного матеріалу всіма учнями, враховує вікові та індивідуально-психологічні особливості п'ятикласників, вимогливо ставиться до учнів та справедливо оцінює результати навчальної діяльності, хоч і потрібно більше уваги приділяти слабовстигаючим учням.

У загальних методичних рекомендаціях щодо організації навчально-виховного процесу у п'ятих класах загальноосвітніх навчальних закладів зазначено про труднощі, з якими стикається дитина у адаптаційний період п'ятого класу, тому важливо, щоб вчителі - предметники створювали ситуації, які б дозволяли учневі проявляти ініціативу, мати право на помилку, на власну думку, брати участь у спільній діяльності, працювати в умовах альтернативи, вибору, створювати демократичну, неавторитарну атмосферу навчання.

Із наданого позивачем аудіо запису уроку української мови, який проводила відповідачка ОСОБА_8, не підтверджено, що під час проведення уроку остання ображала учнів і в т.ч. ОСОБА_6 чи поводилася якось не педагогічно по відношенню до дітей.

У вказаних Загальних методичних рекомендаціях містяться й поради батькам п'ятикласників.

Вказано, що якщо їх щось турбує в поведінці дитини, слід якомога швидше зустрітися і обговорити це з класним керівником, шкільним психологом.

Матеріалами справи не підтверджено, що мама ОСОБА_6 намагалася, якщо вважала, що між сином і вчителем існує конфліктна ситуація, вирішити її у вказаний спосіб, вона навіть не з'ясувала цього з вчителем ОСОБА_8

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення навчальним закладом навчального процесу, який здійснювався з порушенням санітарного стандарту ДСанПІН №5.5.2.008-01 «Влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу», то на думку колегії він є неналежним доказом, бо ті обставини, на які позивачка посилалася у своїй позовній заяві, дають підстави для висновку, що встановлені порушення не могли вплинути на честь і гідність ОСОБА_6, які на думку позивачки принижувала своїми діями вчитель ОСОБА_8 та своєю бездіяльністю - директор школи і управління освіти.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Л.П.Прокопчук

Судді: (підпис) І.П.Іванова

(підпис) О.М.Полікарпова

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук