АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4254/16 Головуючий 1 інст. Ворона С.В.
Справа № 617/318/16-ц доповідач Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретарів - Сотнікової А.Ю., Огар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ПАТ КБ Приват Банк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 125 грн. 67 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між 3АТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_1 був укладений договір б/н від 15.08.2007 року, згідно якого позичальник отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. ПАТ КБ Приват Банк є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ Приват Банк. У звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування з Закритого на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приват Банк. 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін.

Згідно умов укладення кредитного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку. Взятих на себе зобовязань відповідач не виконала і станом на 31.01.2016 року має заборгованість в розмірі 21125 грн. 67 коп. Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в повному обсязі та судові витрати.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк».

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неповне з»ясування судом обставин по справі. Вважає, що при здійсненні останнього платежу заборгованість була погашена не в повному обсязі, відповідачем не доведено погашення заборгованості в повному обсязі, як і не доведено знищення кредитної картки позичальником.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що у підтвердження позовних вимог позивачем не надано належних та допустимих,що відповідачем не погашена заборгованість за кредитним договором на суму 21125 грн.67 коп. Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може в зв»язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору б/н укладеного 15.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк Приват Банк правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приват Банк і ОСОБА_1, відповідачу було надано кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Відповідач порушувала умови кредитного договору.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість - 21125.67 грн., яка складається з наступного: 2890.70 грн. - заборгованість за кредитом; 14190.89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи 250.00 грн. - штраф (фіксована частина). 994.08 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно умов укладеного договору виконання зобов'язань визначено щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступним за звітним. У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань, та несвоєчасним внесенням грошових коштів на погашення утворилася заборгованість.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

При ухваленні рішення суд першої інстанції не обґрунтовано керувався тим, що з 21.01.2013 року по 24.07.2013 року відповідачкою кошти з карткового рахунку не знімалися, на депозит вносились суми погашення кредиту на загальну суму 3000 грн. З 24.07.2013 року нарахування заборгованості банком припинилися.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками районного суду, оскільки вони зроблені за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Матеріали справи свідчать, що на момент ухвалення судом рішення по справі борг відповідачем позивачу в повному обсязі не повернуто. Судом першої інстанції прийнято лише заперечення відповідача про те, що кредит в повному обсязі погашений нею в 2013 році, картка повернута банку та розрізана представником банку в її присутності. Проте жодних доказів та належних документів (чеки, квитанції, платіжні доручення) про виконання зобов'язань відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором та надано відповідний розрахунок суми заборгованості, що відповідачем частково або повністю не спростований.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, які міститься в матеріалах справи, 24.07.2013 року відповідачем проведено останній платіж на погашення заборгованості у розмірі 450 грн., який розподілився наступним чином: 166,64 грн. -погашення тіла кредиту; 138,64 грн.- погашення простроченого тіла; 50 грн.- погашення комісії та пені; 94,72 грн.- погашення поточних відсотків.

Після останнього погашення заборгованості залишок непогашених коштів по кредиту залишився у розмірі 2890,70 грн., на які нараховувалися відповідні платежі згідно умов укладеної між сторонами угоди. Таким чином, при здійсненні останнього платежу заборгованість була погашена не в повному обсязі, відповідачем не доведено погашення заборгованості в повному обсязі, як і не доведено знищення кредитної картки позичальника.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив та не спростував доводи позивача про те, що зобов'язання за кредитним договором було виконано частково, судом не було враховано вимоги ст. ст. 534, 526 ЦК України та не досліджено умови кредитного договору в частині порядку проведення розрахунків по договору.

Крім того, районний суд не звернув уваги, що заперечуючи проти задоволення позову, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором, а також на підтвердження того, що сплачених грошових коштів було достатньо для погашення всієї заборгованості.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, власний розрахунок не наданий. Виходячи із положень ст. 536, 1048, 1054 ЦК України, плата у вигляді нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється за весь період користування, тобто до моменту, коли позичальник в повному обсязі виконає зобов'язання за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом. В даному випадку правовідносини між сторонами не припинилися, що не позбавляє банк нараховувати заборгованість (відсотки) згідно договору та отримання таких сум.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. п. 2,4 ч.1, ч.ч.2,3 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.2 ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року скасувати, постановити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.08.2007 року в сумі 21125 грн. 67 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: