УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМК», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали що 28 травня 2010 року між ними та Товариством з обмеженою відповідальністю «УМК» (далі - ТОВ «УМК») укладений договір № 31 про пайову участь у будівництві об'єкта нежитлового фонду у житловому комплексі по АДРЕСА_1, загальною вартістю 2 650 277 грн 48 коп., зі здачею в експлуатацію у третьому кварталі 2010 року та передачею їм приміщення не пізніше 30 вересня 2010 року.

На початку 2012 року чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_7 звернувся до відповідача з приводу невиконання ним зобов'язань, після чого невідомі особи з погрозами стали з'являтися за місцем проживання, роботи, навчання членів сім'ї та родини позивачів. Це негативно відобразилося на самопочутті позивачів та членів їх сімей, зокрема чоловік ОСОБА_5 змушений був з 22 березня по 22 червня 2012 року проходити обстеження та амбулаторне лікування в Центрі психотерапії і медичної психології ТМО «Психіатрія» з діагнозом «гостра реакція на стрес». З вказаного приводу позивачі зверталися до правоохоронних органів. Крім того, за захистом своїх майнових прав позивачі зверталися до Голосіївського районного суду м. Києва, яким була стягнута на їх користь неустойка за договором.

Просили стягнути з ТОВ «УМК» на користь кожної з них 219 240 грн на відшкодування моральної шкоди

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «УМК» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди кожній, а також відшкодування витрат понесених по проведенню експертизи по 6 800 грн кожній. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року скасовано, у задоволення позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 травня 2010 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «УМК» укладено договір № 31 про пайову участь у будівництві об'єкта нежитлового фонду у житловому комплексі по АДРЕСА_1, загальною вартістю 2 650 277 грн 48 коп. із здачею в експлуатацію у третьому кварталі 2010 року та передачею їм приміщення не пізніше 30 вересня 2010 року (а. с. 8−13, т. 1).

Відповідач тривалий час не виконував взяті і на себе зобов'язання, внаслідок чого позивачі звертались за судовим захистом своїх майнових прав та на підставі судових рішень з відповідача була стягнута неустойка на користь позивачів (а. с. 14−20, т. 1)

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За умовами п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати моральну шкоду, судам необхідно враховувати, що ст. 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини.

Умовами договору про пайову участь у будівництві об'єкту нежитлового фонду від 28 травня 2010 року № 31, укладеного між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Крім того, 24 червня 2015 року сторони підписали акт приймання-передачі у власність нежитлового приміщення до договору № 31 про пайову участь у будівництві від 28 травня 2010 року, в якому підтвердили, що не мають жодних претензій одна до одної, у тому числі, майнового характеру за вказаним договором (а. с. 170, т. 1).

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.