Справа № 159/5145/15-ц Провадження № 22-ц/773/657/16 Головуючий у 1 інстанції: Василюк О.С.
Категорія: 44 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р. С.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення. Позов, з врахуванням уточнення позовних вимог, мотивовано тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, виданого 04 листопада 2004 року виконкомом Городищенської сільської ради Ковельського району Волинської області належить на праві приватної власності в цілому житловий будинок в АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_4 він дозволив проживати у зазначеному будинку.

На даний час у позивача склались такі обставини, що житло йому потрібне для проживання його сімї, оскільки він проживає в квартирі разом з дружиною, дітьми та внуком. В квартирі проживає сім чоловік. Позивач перебував на квартирному обліку на покращення житлових умов, однак його було знято з черги на покращення житлових умов.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою щоб остання сплатила йому гроші за житловий будинок або виселитись на що остання відмовилась, вселила без згоди позивача свого сина ОСОБА_5 Незважаючи на те, що позивач є власником житлового будинку, відповідач ОСОБА_4 відмовляється звільнити житло, разом зі своїм сином, який повернувся з місць позбавлення волі та погрожував йому фізичною розправою.

Позивач вважає, що відповідач проживаючи в житловому будинку, належному йому на праві власності, порушує його права як власника, які гарантовані Конституцією України. Просить виселити відповідача з житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу в якій просять, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу позивача та його представника не визнала та просила її відхилити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач вселилася в належний позивачеві житловий будинок з його згоди, а тому вона вважається такою, що вселилася на законних підставах на правах наймача, на невизначений строк. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо необхідності йому житла для проживання, зайнятого відповідачем.

Однак з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, виданого 04 листопада 2004 року виконкомом Городищенської сільської ради Ковельського району Волинської області, належить на праві приватної власності в цілому житловий будинок в АДРЕСА_1, право власності зареєстроване в КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" 14.01.2005 року, номер витягу 6208895 (а.с. 6, 7).

Встановлено, що ОСОБА_2 дав дозвіл на проживання ОСОБА_4 у житловому будинку за згаданою адресою.

З довідки № 119, виданої виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Ковельського району Волинської області 14.08.2015 року, вбачається, що ОСОБА_4 проживає в будинку АДРЕСА_1 та зареєстрована з 01.02.2005 року (а.с. 10).

27.05.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 з заявою про передачу відповідачу ОСОБА_4 попередження з вимогою до 15.06.2015 року звільнити його житловий будинок та знятись з реєстрації за місцем проживання (а.с. 16). Відповідно до свідоцтва від 19.06.2015 року заява була вручена одержувачу 30 травня 2015 року (а.с. 17).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 150 Житлового кодексу України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Частиною 3 ст. 825 ЦК України передбачено, що договір найму будинку може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач ОСОБА_2 ставить питання про виселення відповідача з будинку, власником якого є, у зв'язку з тим, що спірний будинок необхідний йому для проживання його сім'ї. Відповідач, будучи зареєстрованою та проживаючи у житловому будинку, який є власністю позивача, перешкоджає останньому користуватись ним, чим порушує його законні права власника.

Доводи позивача про те, що вищезгадане житло йому необхідне для проживання його сім'ї об'єктивно стверджуються наданими ним доказами.

Відповідно до копій свідоцтва про право власності на житло та будинкової книги НОМЕР_1 позивач проживає у квартирі АДРЕСА_2, житловою площею 37,8 кв.м., разом із сім'є в складі семи чоловік (а.с. 38-40, 42).

Яв бачається з листа відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради № 145/19-7.28 від 18.08.2015 року ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку у виконкомі Луцької міської ради з 02.12.1992 року до 18.09.2013 року і йому відмовлено у поновленні на квартирному обліку у зв'язку з тим, що він постійно проживає і зареєстрований у місті Ковелі (а.с.41).

Належний позивачу житловий будинок № АДРЕСА_1 складається із коридора 5,7 кв.м, кладовки 5,0 кв.м, кухні 8,9 кв.м та кімнати 20.7 кв.м. (а.с. 12-14).

З показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вбачається, що сім'я позивача має потребу у користуванні спірним житловим будинком.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем склались неприязні відносини, що унеможливлюють спільне проживання за зазначеною адресою, що підтверджується зверненням позивача до правоохоронних органів із заявою на дії відповідача (а. с. 11).

Колегія суддів бере до уваги, що відповідач ОСОБА_4 не є членом сім'ї ОСОБА_2, а вселилася в будинок як наймач, а тому позивач згідно ст. 168 ЖК України має право вимагати, щоб вона звільнила житло.

Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач, не є членом сім'ї позивача, в добровільному порядку не звільняє займане жиле приміщення, чим перешкоджає позивачу користуватись власним майном, спірний будинок необхідний для проживання сім'ї позивача, неможливість спільного проживання, в їх сукупності дають підстави зробити висновок про порушенням законних прав позивача.

Таким чином позовні вимоги про виселення відповідача ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку № АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ впродовж двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: