№ 203/5468/15-ц
№ 2/207/358/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпродзержинську справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні відповідач та його представник заявили клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України у звязку з тим, що з приводу даного спору між ПАТ КАБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, тобто між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав 18.10.2012 року було ухвалено рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (справа № 404/3384/12), яке набрало законної сили.

Таким чином, сторони, предмет і підстави позову з яким звернувся ПАТ КАБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 є тотожними з цивільною справою № 404/3384/12, рішення по якій набрало законної сили.

Вивчивши заявлене клопотання суд приходить до наступних висновків.

Закриття провадження у справі за пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, вирішило спір, тотожний до спору, що розглядається, тобто коли одночасно тотожні всі елементи: сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з новим позовом і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення по справі № 404/3384/12 при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

Так, як встановлено судом, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, вирішувалось питання про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 31 серпня 2011року.

22 вересня 2015 року позивач ПАТ КАБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просило стягнути різницю заборгованості, яка виникла вже станом на 30.06.2015року. Так, станом на 30.06.2015 р. відповідачу нарахована заборгованість в сумі 28899, 98грн. Разом з цим позивач не просить повністю стягнути заборгованість у сумі 22012, 96грн., яка виникла станом на 31.08.2011 року, а навпаки віднімає цю заборгованість в розмірі 22012, 96грн. від загальної суми заборгованості.

А отже у даному випадку мова йде про зовсім інший період утворення заборгованості, яка виникла вже після 31.08.2011 року.

Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). ОСОБА_1 підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

За змістом пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Звертаючись до суду у вересні 2015 року, позивач заявляв позов, предметом якого була матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості, що виникла після 31 серпня 2011 року

На відміну від попередньої справи, предметом позову в якій є інша матеріально-правова вимога, а саме стягнення заборгованості, яка виникла станом на 31 серпня 2011 року.

З огляду на це закриття судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого у сторін спору.

Керуючись п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 та його представника про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М.Юрченко