Справа № 161/1843/16-ц
Провадження № 2/161/1502/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 квітня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Педич Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.04.2008 року їй було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку, з сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначає, що про існування вказаного договору вона дізналась лише тоді, коли відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та 07.06.2013 року рішенням Луцького міськрайонного суду стягнуто з неї в користь відповідача заборгованість в розмірі 40780,13 грн.

Вказує, що звернувшись з заявою про порушення кримінальної справи до правоохоронних органів в подальшому відповідно до висновку експерта за результатами висновку експерта від 13.02.2013 року, встановлено, що підпис на зворотній стороні аркуша заяви від 01.04.2008 року в графі «клієнт» виконаний не нею, а іншою особою з загальним наслідуванням її підпису.

Починаючи, з дати укладення оспорюваного договору, жодних заяв вона не підписувала, в звязку з чим грошових коштів, визначених договором не отримувала та платежів на виконання умов договору не здійснювала.

На підставі викладеного, з врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд визнати недійсним договір № б/н від 01.04.2008 року про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку № 412344 з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, укладений між нею та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».

Представник відповідача в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявсяь належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав уточнену позовну заяву. Просив суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 01.04.2008 року їй було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку, з сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11-14).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2013 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 40780 гривень 13 копійок, що складається з заборгованості за кредитом 12999,03 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 22903,07 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 2459,93 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1918,10 грн. та 407 гривень 80 копійок судового збору (а.с. 15).

В судовому засіданні встановлено, що про існування вказаного договору позивач дізналась лише тоді, коли відповідач звернувся до суду з позовом.

За результатами висновку експерта від 13.02.2013 року вбачається, що підпис на зворотній стороні аркуша заяви від 01.04.2008 року в графі «клієнт» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з загальним наслідуванням підпису ОСОБА_2 (а.с. 4-10).

Відповідно до ч.5. ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ч. ч. 1,3,4,5 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оскаржити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 грошових коштів, визначених договором № б/н від 01.04.2008 року не отримувала, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 533, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1051, 1054 Цивільного кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір № б/н від 01.04.2008 року про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку № 412344 з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, укладений між ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок сплаченого та документально підтвердженого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_3