Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить звернути стягнення на нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 та є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 07.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є,В. За № 1609, на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 13.700/193 від 07.11.2007 року в загальній сумі 171 404,24 грн., з яких 73793,04 грн. заборгованість за основним боргом, 4024,55 грн. заборгованість по відсотках, 93586,65 грн. пеня, визначити у рішенні спосіб релізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціочної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1714,04 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.11.2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 та Кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 13.700/193, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 160 000,00 грн. та зобов»язався належним чином використати і повернути кредит у повному обсязі до 06.11.2022 року згідно з Графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,5% річних. В якості забезпечення своєчасного і повного виконаннявідповідачем своїх обов»язків по кредитному договору між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір від 07.11.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міского нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі з № 1609, згідно якого в іпотеку позивачу передано майно, а саме: квартира АДРЕСА_2. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов договору і станом на 06.08.2014 року заборгованість ОСОБА_4 становить 171 404,24 грн., яка складається з: 73793,04 заборгованість з основним боргом, 4024,55 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 82669,43 грн пеня за несвоєчасну сплату за основним боргом, 10917,22 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків. А тому просить суд звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру № 20 в будинку № 5 по вул Минайській у м. Ужгороді Закарпатської області, що належить ОСОБА_4 ВолодимируФедоровичу та є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 07.11.2007 року, посвідченого приватним нотраріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 1609, на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 13.700/193 від 07.11.2007 року в загальній сумі 171404,24 грн., з яких 73793,04 заборгованість за основним боргом, 4024,55грн. заборгованість по відсотках, 93586,65 грн. пеня, визначити у рішенні спосіб релізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В ході розгляду справи позивач змінив предмет позову та просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 13.700/193 від 07.11.2007 року в загальній сумі 122 302 грн., з яких 28388,75 грн. заборгованості за кредитом, 326,85 грн. заборгованості по відсоткам, 93586,65 грн. пені нарахованої у межах 12 місяців, а також просив стягнути 1714,04 грн.- сплаченого судового збору.

В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги у зв»язку із сплатою відповідачем заборгованості за основним боргом та відсотками та просив стягнути з відповідача 93586,65 грн.- пені, а також судові витрати.

Представник відповідача в судовому засіданні проти зменшеного позову заперечив, зазначив, що в кредитному договорі був встановлений непомірно високий розмір неустойки на рівні 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, розмір нарахованої пені складає 93586,65 грн., що в понад 3 рази перевищує розмір основної заборгованості по тілу кредиту та відсотках 28388,75 грн. Відповідачем на день розгляду справи у суді повністю сплачений основний борг за кредитом та відсотками, що доводить відсутність негативних наслідків для позивача, і що дає підставу для повної відміни пені за відсутності будь-яких негативних наслідків (збитків) для позивача. Причиною виникнення заборгованості було не небажання порушувати кредитні зобов»язання, а об»єктивні причини неможливості їх виконувати, зумовлені складним майновим станом відповідача, відсутністю достатніх коштів на погашення кредиту. У відповідача на утриманні перебувають малолітня донька та син, для забезпечення проживання яких спрямовувалися всі вільні кошти. Крім заробітної плати у відповідача доходів немає. За умов суттєвого подорожчаня товарів першої необхідності за останні два роки забезпечити можливість погашення кредиту у відповідача суттєво знизилася. Крім того, при визначенні розміру нарахованої пені, позивачем було допущено помилку у визначенні вихідної суми простроченного щомісячного зобов»язання, з якої могла бути нарахована пеня, а саме позивач не мав підстав для включення у вихідну суму заборгованості прострочених платежів за період, що перевищує спеціальний строк позовної давності для нарахування пені, яку просить застосувати, і не мав підстав для нарахування її за порушення платежів, які повинні були сплачуватися понад один рік до заявлення позовних вимог. Правильного розрахунку суми пені позивачем до справи не додано, відтак не доведено її дійсного розміру належними доказами, що є підставою для відмови в позовних вимогах у цій частині за їх недоведеністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що зменшений позов позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 та Кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 13.700/193, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 160 000,00 грн. та зобов»язався належним чином використати і повернути кредит у повному обсязі до 06.11.2022 року згідно з Графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,5% річних.

Відповідно до п.3.2. кредитного договору відповідач зобов»язався щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами, починаючи з 6 місяця користування кредитом у розмірі 919,54 грн. згідно графіка зниження заборгованості.

Згідно п. 4.3. кредитного договору відповідач зобов»язується оплачувати відсотки за користування кредитом щомісяця у строк до 10 числа кожного місяця.Увказаний строк сплачуються проценти нараховані за попередній календарний місяць

Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов договору і станом на 25.02.2016 року заборгованість ОСОБА_4 становила в загальній сумі 122 302,25 грн., з яких 28388,75 грн. заборгованості за кредитом, 326,85 грн. заборгованості по відсоткам та 93586,65 грн. всього пені нарахованої у межах 12 місяців, а також просив стягнути 1714,04 грн.- сплаченого судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Між сторонами існують правовідносини з отримання/надання грошового кредиту, про що ними укладено відповідний договір кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В ході розгляду справи встановлено, що станом на час судового розгляду справи відповідач погасив заборгованість за основним боргом та відсотками, що стало підставою для зменшення позовних вимог , однак не погасив нараховану пеню.

Пунктом 6.1 кредитного договору визначено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

А тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути пеню за неналежне виконання ним умов кредитного договору.

Водночас, при визначенні розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вказані правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України, ухваленій по справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року.

Так, з розрахунку позивача слідує, що сума пені нарахована ним на прострочення як по оплаті основного боргу та процентів складає 93586,65 грн., що понад у 3 рази більший від суми заборгованості, до зменшення позовних вимог, за кредитом, а саме 28715,6 грн., - заборгованість за кредитом, разом з нарахованими відсотками, що свідчить про явну не співмірність суми пені сумі заборгованості по кредиту яка існувала до зменшення позовних вимог.

Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При таких обставинах суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України та вважає за доцільне зменшити розмір.

Тому суд, керуючись ст.551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості пені із непомірно заявленої позивачем суми в розмірі 93586,65 грн., до суми у розмірі 10 000, 00 грн.

За вищенаведених обставин, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем по пені на загальну суму 10000,00 грн. доведений, суд вбачає за необхідне зменшений позов задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1378, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 536, 549-551, 625, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179, 208, 209, 215-218, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Зменшений позов публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, вул Минайська, 5/20, на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» заборгованість в сумі 10000,00 (десять тисяч 00 грн. ) грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.А. Придачук