АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретарі Чубрей І.І., Герман Я.І.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_1. ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спадковому майні та виділ частки в нерухомому майні, за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання права власності на ідеальну частку в спадковому майні та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно, встановлення порядку користування майном, припинення права власності на частки в нерухомому майні за апеляційними скаргами ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2015 року,

встановила:

В серпні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8

Просила:

- визнати за ОСОБА_7 право власності у розмірі 1/6 частки у спадщині після смерті її батька ОСОБА_11, яке складається із 1/15 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/6 земельної ділянки по АДРЕСА_3, 1/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 і виділити в натурі конкретні житлові та нежитлові приміщення в будинку та 1/2 частку господарських споруд всього на суму 592 945 гривень;

- визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/5 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_7 право власності на ? частку вкладів у ЧФПАТ КБ « Приватбанк », які оформлені на ім'я ОСОБА_1 на суму 13000 гривень та на суму 5000 євро.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_11

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке складається з ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_3, 1/2 земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку площею 0,863 га, та 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , ? часток вкладів у ЧФПАТ КБ « Приватбанк », які оформлені на ім'я ОСОБА_1 на суму 13000 гривень та на суму 5000 євро..

Спадкоємцями майна покійного є його дружина ОСОБА_1, донька ОСОБА_7, син ОСОБА_4

Позивачка для оформлення своїх спадкових прав звернулася до першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва у зв'язку з тим, що розмір спадково майна змінився та не можливо визначити, яке майна на час смерті належало померлому.

ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до суду з зустрічним позовом.

Просили:

- визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_7 на спадкове майно, а саме за кожним на 1/6 частку квартири № 1 і 1/6 частку квартири АДРЕСА_2, 1/6 частку земельної ділянки на якій розташовані вказані вище будівлі та на 1/15 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1;

- поділити спадкове майно шляхом зобов'язання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сплатити грошову компенсацію ОСОБА_7 вартості 1/6 частки квартири № 1 в сумі 87 926 гривень 81 копійка та 1/6 частки квартири № 2 в сумі 73 090 гривень 80 копійок в будинку АДРЕСА_3 і залишити у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 1/6 частку, яка належала ОСОБА_7 у праві власності на квартиру № 1 і № 2 в будинку АДРЕСА_3 за кожним окремо;

- встановити порядок користування 1/5 часткою квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю ОСОБА_11, залишивши у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7;

- визнати права власності за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0863 га по АДРЕСА_3;

- зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_7 вартість земельної ділянки в сумі 13 606 гривень 67 копійок та залишити у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0863 га.

Посилалися на те, що вони, як спадкоємці за законом першої черги після смерті ОСОБА_11 зверталися до першої Державної нотаріальної контори у місті Чернівці із заявою про прийняття спадщини та їм було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково, позов ОСОБА_8 задоволено, позов ОСОБА_1, ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_11, а саме на 1/6 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3 та 1/15 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_11, а саме за кожним на 5/6 часток житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3 та на 1/15 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано право власності за кожним із співвласників квартири АДРЕСА_1 по 1/5 частини квартири, зокрема за ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 право власності за кожним на 1/15 частку квартири АДРЕСА_1.

Виділено в натурі ОСОБА_7 згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 379 від 22 січня 2015 року 1/6 частку в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах які розташовані по АДРЕСА_3, а саме в будинку приміщення 2-4 коридору площею 5,9 м.кв., вартістю 52 997 гривень; приміщення 2-5 санвузла площею 4,8 пл. м.кв. вартістю 43 116 гривень; приміщення 2-6 веранди площею 7-2 м.кв. вартістю 64 674 гривень; приміщення кухні площею 10,7 м.кв. вартістю 96 113 гривень ; приміщення 2-7 кімнати площею 17,3 м.кв. вартістю 155 398 гривень; з господарських приміщень - 1/2 ями вигрібної літ. І вартістю 8 460 гривень, 1/2 колодязя літ. К вартістю 8011 гривень, 1/2 огорожі № 1 вартістю 80 059 гривень, 1/2 воріт № 2 вартістю 18 812 гривень, 1/2 огорожі № 3 вартістю 4 736 гривень, всього вартістю 532 336 гривень,що в загальній вартості становить 17/100 часток.

Виділено в натурі ОСОБА_1 та ОСОБА_4, згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 379 від 22 січня 2015 року 5/6 часток в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах які розташовані по АДРЕСА_3, а саме в будинку приміщення 1-1 коридору площею 21.5 м.кв., вартістю 193 125 гривень; приміщення 1-2 кімнати площею 19,6 м.кв. вартістю 176 058 гривень; приміщення 1-3 кухні площею 27,4 м.кв. вартістю 246 122 гривень; приміщення 1-4 коридору площею 3.6 м.кв. вартістю 32 337 гривень ; приміщення 1-5 комори площею 2,5 м.кв. вартістю 22 456 гривень.; приміщення 1-6 санвузла площею 6,4 м.кв. вартістю 57 488 гривень ; приміщення 1-7 коридору площею 6,6 м.кв. вартістю 59 265 гривень; приміщення 1-8 комори площею 3,3 м.кв. вартістю 29 642 гривень ; приміщення 1-9 кімнати площею 15,5 м.кв. вартістю 139 230 гривень.; приміщення 1-10 кімнати, площею 31.7 м.кв. вартістю 284 747 гривень.; приміщення 1-11 тамбура площею 3,5 м.кв. вартістю 76 775 гривень; приміщення 2-1 тамбура площею 3,5 м.кв. вартістю 76 774 гривень; приміщення 2-2 кімнати площею 18,8 м.кв. вартістю 168 872 гривень; приміщення 2-3 кімнати площею 17 м.кв. вартістю 152 703 гривень ; приміщення 2-6 веранди площею 2,3 м.кв. вартістю 20 660 гривень; приміщення 2-9 кімнати площею 30,3 м.кв. вартістю 272 107 гривень; приміщення 2-10 передпокою площею 22,5 м.кв. вартістю 202107 гривень; з господарських будівель - підвал літ « пд » вартістю 66 591 гривень; сарай літ Б вартістю 250 402 гривень; 1/2 частину ями вигрібної літ І вартістю 8 460 гривень; 1/2 колодязя літ К вартістю 8 011 гривень; 1/2 частину огорожі № 1 вартістю 80 059 гривень; 1/2 частину воріт № 2 вартістю 18 812 гривень; 1/2 частину огорожі № 3 вартістю 4 736 гривень; всього вартістю 264 7623 гривень, що становить 83/1000 частки.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 різницю в частках в грошовому вигляді в спадковому майні в сумі 103 624 гривні.

Встановлено порядок користування 1/5 часткою квартири АДРЕСА_1, яка залишилася як спадкове майно після смерті ОСОБА_11 залишивши її в спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

В інших частинах позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7. та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4

ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2015 року в частині поділу садиби АДРЕСА_3, відмови у визнанні за нею право власності на 1/6 частку земельної ділянки, у визнанні права власності на частки у грошових вкладах, а також у стягнення витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

В решті рішення просить залишити без змін.

Посилаються на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на все майно, що йому належало.

Спадкоємцями майна покійного є його дружина ОСОБА_1, донька ОСОБА_7, син ОСОБА_4

Поділ спірних будівель, які розташовані по АДРЕСА_3 слід здійснити згідно пункту 7 висновку експертизи, оскільки таких варіант поділу є оптимальним, а сторони будуть забезпечені як житловими приміщеннями так і допоміжними.

З врахуванням технічних, санітарних та інших норм поділ спірних будівель на дві частини та з урахування того, що одній стороні належить 1/6 ідеальна частка, а другій 5/6 часток технічно можливий.

Спірне нерухоме майно підлягає поділу в натурі, оскільки ОСОБА_7 не має іншого житлового приміщення для проживання, ОСОБА_7 проживала в даному будинку разом з покійним батьком ОСОБА_11

Вимоги позивачів за зустрічним позовом про визнання за ними права власності на все спірне нерухоме майно та стягнення з них грошової компенсації не ґрунтуються на законі, оскільки грошову компенсацію може бути сплачено тільки у виняткових випадках та при згоді іншої сторони.

Оскільки частки відповідачів за первісним позовом в нерухомому майні в грошовому виразі перевищують вартість частки позивачки за первісним позовом, то з ОСОБА_1, ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_7 різницю в сумі 103 624 гривень.

Помилковими є доводи ОСОБА_1, ОСОБА_4 про те, що будинок, який розташований по АДРЕСА_3 є двоквартирним будинком, а тому поділу підлягає кожна квартира окремо, оскільки на момент виникнення права на спадкування існував єдиний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами.

За життя ОСОБА_11 ні він ні його спадкоємці не зверталися до міської ради чи до суду про визнання за ними права власності на 1/5 частину квартири за кожним.

Кожному спадкоємцю належить по 1/5 частці квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_8 не є спадкоємцем, а тому за ним слід залишити його долю в цій квартирі, та визнати право власності саме на 1/5 частку цього нерухомого майна..

1/5 частин, які належали ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 залишаються за ними, а також їм належить по 1/15 частки спадкового майна з 1/5 частини, яка належали померлому ОСОБА_11

Оскільки реально спадкове майно в квартирі неможливо поділити, то ці частки слід залишити в спільному користуванні сторін.

Земельна ділянка, яка виділена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_3 не є спадковим майном та належить на праві власності ОСОБА_1

При виділенні спадкового майна у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами спадкоємцям, їм автоматично переходить право на земельну ділянку для обслуговування тієї частки будинковолодіння, яке їм виділено.

Банківські вклади, які були внесені ОСОБА_1 4 лютого 2008 року та 22 вересня 2008 року є особистою власністю останньої та не є спадковим майном.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_11 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1969 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу від 11 січня 2010 року серії НОМЕР_1 (а.с.11 т.1)

В шлюбі у них народилося двоє дітей, донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,0863 га, яка розташована по АДРЕСА_3 (а.с.21 т.1)

ОСОБА_1 та її покійний чоловік ОСОБА_11 починаючи з 1998 року проводили будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 772/17 від 11 жовтня 2005 року затверджено акт державної технічної комісії щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_3 з належними до нього надвірними спорудами ОСОБА_1 (акт від 22 вересня 2005 року, житловий будинок із семи кімнат, житлова площа 150,20 м.кв., загальна площа 286.30 м.кв.) (а.с.18 т.1).

На підставі цього рішення, ОСОБА_1 10 листопада 2005 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, адреса об'єкту АДРЕСА_3, житловий будинок з семи кімнат, житлова площа 150,20 м.кв., загальна площа 286,30 м.кв., вигрібна яма І, криниця літ « К », огорожа №1 (а.с.19 т.1).

Згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 грудня 2009 року надано дозвіл ОСОБА_1 на реконструкцію з добудовою спірного житлового будинку (а.с.22-24 т.1).

На підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24 травня 2011 року № №319/8 ОСОБА_1 1 червня 2011 року отримала нове свідоцтво про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами (а.с.33 т.1).

З копії свідоцтва про право власності від 19 вересня 2005 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_7., ОСОБА_8 (а.с.16 т.1).

З копії свідоцтва про смерть ОСОБА_11 вбачається, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13 т.1).

Колегія суддів вважає правильними висновки суду про те, що після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на все майно, що йому належало.

Спадкоємцями майна покійного є його дружина ОСОБА_1, донька ОСОБА_7, син ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення в частині виділу в натурі ОСОБА_7 1/6 частки будинку та господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, суд першої інстанції належним чином не встановив обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з п. п. 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Відповідно до п. 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

У п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР).

Відповідно до статті 152 ЖК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

В матеріалах справи відсутній дозвіл виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на переобладнання та перепланування спірного житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_11 відповідачка ОСОБА_1 зробила реконструкцію спірного будинку під час якої добудувала тамбур 1-11. площею 3, 5 квадратних метрів на першому поверсі будинку, тамбур 2-1, площею 3,5 квадратних метрів на другому поверсі , веранду 2-5, площею 9, 5 квадратних метрів на другому поверсі зовнішні сходи на другий поверх. Крім того ОСОБА_1 побудувала сарай, літера «Б» та огорожу №№ 2, 3 (а.с. 22-33 т. 1).

Вказане майно відповідно до правил частин 4 статті 357 ЦК України є власністю ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення в частині визнання за ОСОБА_7 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 права власності на частки в житловому будинку та господарських будівлях, які розташовані по АДРЕСА_3 та виділ часток в натурі суд не врахував, що частина вищевказаного майна не є спадковим, а належить на праві власності ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в своїй позовній заяві просили визнати за ними право власності за кожним на 1/6 частку вказаного нерухомого майна.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не мають єдиної частки у спірному майні. Їх частки у цьому майні є різними. ОСОБА_1 є власником ? частки спірного нерухомого майна та спадкувала право на 1/6 частку цього майна. ОСОБА_4 спадкував право на 1/6 вказаного майна.

Ухвалюючи рішення про виділ ОСОБА_7 1/6 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані АДРЕСА_3, згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №379 від 22 січня 2015 року суд першої інстанції не врахував, що у запропонований у експертизі варіант виділу частки позивачки крім спадкового майна включене вищевказане майно ОСОБА_1 яке належить останній на праві власності.

Вказана експертиза проведена з порушеннями вимог Закону України про судову експертизу та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року, № 53/5.

На ці обставини сторони неодноразово посилалися в ході розгляду справи.

Суд, в ході розгляду справи про виділ частки в нерухомому майні зобов'язаний на забезпечення здійснення прав сторін запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим виділом переобладнань і перепланувань, дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку відповідно до запропонованого висновком судової будівельно-технічної експертизи варіанту виділу, дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

В матеріалах справи відсутні вказані вище документи.

Суд в рішенні не зазначив , які роботи необхідно провести для виділу частки позивачки ОСОБА_7 в натурі в окрему квартиру, характер та вартість таких робіт, а також не зазначив хто саме має нести витрати на проведення цих робіт.

ОСОБА_7 не надала суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували ту обставину, що з спірного житлового будинку можна виділити 1/6 частку в натурі в окрему квартиру, яка би відповідала будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Суд першої інстанції помилково визнав за ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_4 прав власності по 1/5 частку квартири АДРЕСА_1.

Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1., ОСОБА_4 таких вимог не заявляли.

Нормами ЦПК України не передбачена можливість визнання права власності на майно за фізичною особою, яка померла.

Ухвалюючи рішення в частині встановлення порядку користування 1/5 часткою квартири АДРЕСА_1, як спадковим майном після смерті ОСОБА_11 та залишивши її в спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 суд першої інстанції не врахував, що вказана частка спірної квартири розділена між сторонами у справі, а вказане майно і так перебуває у спільному користуванні зазначених осіб. Заявлена позовна вимога не направлена на визначення порядку користування спірною квартирою.

За таких обставин вказана позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в позові ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/6 частку земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_3, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористування).

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені,на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З огляду на положення ЗК України, суд не взяв до уваги, що колишнє подружжя ОСОБА_1 були співвласниками будинку, а тому у зв'язку з набуттям права власності на частину будинку до покійного ОСОБА_11 перейшло і право на земельну ділянку, на якій він розміщений для його обслуговування.

Згідно правової позиції , яка висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

На підставі наведених норм закону у кожного із подружжя, що має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, що судом не враховано внаслідок неправильного застосування норм матеріального закону.

За таких обставин ? частка вищевказаної земельної ділянки належала на праві власності покійному ОСОБА_11 та є спадковим майном.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в позові ОСОБА_7 про визнання права власності на частку депозитного вкладу у ЧФПАТ КБ « Приватбанк » на суму 13000 гривень, який оформлений на ім'я ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував, що цей вклад був зроблений під час проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_1 у шлюбі і остання визнала, що ? його частка є спадковим майном.

Вказана обставина відповідно до правил ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Суд першої інстанції помилково відмовив в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про припинення частки в нерухомому майні з тих підстав, що грошову компенсацію за частку в майні, право на яку припиняється, може бути сплачено тільки у виняткових випадках та при згоді іншої сторони.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Так правову позицію Верховний Суд України виловив в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-68 цс 14.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

Таку правову позицію Верховний Суд України висловив в постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784 цс 15.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не надали суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували ту обставину, що припинення права ОСОБА_7 на частки у спірному нерухомому майні не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сім'ї.

З матеріалів справи також вбачається, що сума коштів, які внесли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області не відповідає ринковій вартості часток ОСОБА_7 в спірному нерухомому майні.

Зокрема, з квитанції, яка оформлена в центральному відділенні Чернівецької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 31 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_4 внесли на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області 165 625 гривень (а.с.154 т.3)

Згідно висновку №379 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 січня 2015 року ринкова вартість спірного будинку та господарський будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3 за мінусом вартості двох тамбурів, веранди, огорожі №2, 3, сараю літера «Б», які належить на праві власності ОСОБА_1, становить 2 643 619 гривень.

Ринкова вартість 1/6 частки вказаного нерухомого майна становить 440 603 гривні 16 копійок.

З матеріалів справи також вбачається, що ринкова вартість спірної земельної ділянки не була визначена.

За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про припинення права на частки у спірному майні слід відмовити з підстав, які зазначені вище.

Враховуючи наведені вище обставини рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2015 року в частині визнання права власності за ОСОБА_7 на 1/6 частку спадкового майна, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 5/6 часток спадкового майна, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, виділу в натурі ОСОБА_7 1/6 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, виділу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 натурі майна у вигляді 5/6 часток житлового будинку , господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 різниці в частках в грошовому виразі в спадковому майні в сумі 103 624 гривні, визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_11 права власності за кожним на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, встановлення порядку користування 1/5 часткою квартири АДРЕСА_1, відмови в позові про визнання за ОСОБА_7 право власності на 1/6 вкладу у Чернівецькій філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на суму 13000 гривень, про визнання права власності за ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_4 за кожним на 1/6 частку земельної ділянки по АДРЕСА_3 порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме за кожним на 1/6 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3 та яке складається з приміщень в житловому будинку:

1-1 коридору площею 21.5 м.кв., 1-2 кімнати площею 19,6 м.кв., 1-3 кухні площею 27,4 м.кв., 1-4 коридору площею 3.6 м.кв., 1-5 комори площею 2,5 м.кв., 1-6 санвузла площею 6,4 м.кв., 1-7 коридору площею 6,6 м.кв., 1-8 комори площею 3,3 м.кв., 1-9 кімнати площею 15,5 м.кв., 1-10 кімнати, площею 31.7 м.кв., 2-2 кімнати площею 18,8 м.кв., 2-3 кімнати площею 17 м.кв. з 2-4 коридору площею 5,9 м.кв., 2-5 санвузла площею 4,8 пл. м.кв., 2-7 кухні площею 10,7 м.кв., 2-8 кімнати площею 17,3 м.кв., 2-9 кімнати площею 30,3 м.кв., 2-10 передпокою площею 22,5 м.кв., підвал літ « пд », з господарських будівель - 1/2 частку вигрібної ями літ І, ? частку колодязя літ К, 1/2 частку огорожі № 1.

Визнати за ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме за кожним на 1/6 частку земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_3, площею 0,0863 га.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частку вкладу «Стандарт», який відкритий у Чернівецькій філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на суму 13 000 гривень згідно договору від 4 лютого 2008 року, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1.

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виділ 1/6 частки в нерухомому майні відмовити.

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про припинення часток в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах, земельній ділянці, які розташовані по АДРЕСА_3, та встановлення порядку користування часткою в квартирі АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Помилковими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_4, про те, що будинок по АДРЕСА_3 складається з двох житлових квартир.

Згідно статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до частини 1 статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Квартира як окремий об'єкт права власності характеризується тим, що вона побудована ( створена) з дотриманням будівельних, архітектурних, санітарних , екологічних та інших норм і правил, є ізольованим приміщенням придатним для постійному у ньому проживанні і їй присвоєна окрема адреса.

Власник квартири повинен набути право на неї відповідно до закону ( ст. 328 ЦК України).

Фізична особа набуває право власності на квартиру за умови наявності у неї відповідного правовстановлюючого документа та реєстрації свого речового права на квартиру відповідно до правил Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 1 червня 2011 року серії НОМЕР_3, яке видане на ім'я ОСОБА_1 вбачається, що воно видане на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_3 як на єдиний цілісний об'єкт нерухомості.

Починаючи ІНФОРМАЦІЯ_3 вказаний будинок належить ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_7 на праві спільної власності.

Вказані сторони спадкували його як єдиний цілісний об'єкт.

Перетворення будинку, який є об'єктом права спільної часткової власності на два окремі об'єкти права власності можливе відповідно до правил ст.ст. 364, 367 ЦК України.

Сторони не надали суду доказів про те, що співвласники вказаного будинку укладали договори про поділ будинку, або виділ частки в натурі в цьому будинку. Також відсутні рішення суду про задоволення таких позовів.

В матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, які би підтверджували право власності ОСОБА_1 на дві квартири.

Також в матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували ту обставину, що ОСОБА_1 зареєструвала свої права власності на дві квартири у спірному будинку.

Помилковими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що, ? частка вкладу у ЧФПАТ КБ « Приватбанк », який оформлений на ім'я ОСОБА_1 на суму 5000 євро є спадковим майном після смерті ОСОБА_11

Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:

1) час набуття такого майна,

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою.

Таку правову позицію Верховний Суд України висловив в постанові від 3 червня 2015 року у справі № 6-38 цс 15

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що кошти в сумі 5000 євро, які вона поклала на депозитний рахунок в банку, вона отримала під час перебування на заробітках в Італії.

Позивачка ОСОБА_7 на надала суду доказів того , що вищевказаний вклад в банку був зроблений за рахунок спільних сумісних коштів або спільна праці подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_11

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції чинній на момент подання до суду зустрічної позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, № 10 якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, N 2 відповідно до правил статті 88 ЦПК у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ціна позову ОСОБА_7 згідно заявлених вимог складає 871 892 гривні 12 копійок.

Ціна позову ОСОБА_8 складає 107 000 гривень.

Ціна зустрічного позову ОСОБА_1 складає 834 068 гривень 34 копійки.

Ціна зустрічного позову ОСОБА_4 складає 834 068 гривень 34 копійки.

Позов ОСОБА_7 задоволено на загальну суму 587 703 гривні 93 копійки, що становить 67,41 відсотків від ціни її позову.

Позов ОСОБА_8 задоволено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено на загальну суму 478 537 гривень 26 копійок, що складає 57,37 відсотків від ціни його позову.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено на загальну суму 478 537 гривень 26 копійок, що складає 57,37 відсотків від ціни його позову.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4 немайнового характеру відмовлено.

Ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання до суду позовної заяви ОСОБА_7 складала 3654 гривні.

З квитанції №ПН906 від 27 серпня 2013 року вбачається, що за подання до суду позовної заяви ОСОБА_7 сплатила судовий збір в сумі 2 216 гривень (а.с.2 т.1).

З квитанції №171 від 12 листопада 2013 року вбачається, що за подання до суду позовної заяви ОСОБА_7 додатково сплатила судовий збір в сумі 1204 гривні (а.с.90 т1).

Отже, за подання до суду позовної заяви ОСОБА_7 недоплатила судовий збір в сумі 234 гривні, а тому враховуючи пропорційність розподілу судових витрат з ОСОБА_1, ОСОБА_4 слід стягнути по 78 гривень 67 копійок в дохід держави, а з ОСОБА_7 76 гривень 66 копійок в дохід держави.

Також з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 слід стягнути по 1152 гривні 72 копійки в рахунок відшкодування судових витрати понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання до суду позовної заяви ОСОБА_8 складала 1070 гривень.

В матеріалах справи відсутні докази про сплату ОСОБА_8 судового збору.

Отже, з відповідачів за вказаним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі по 535 гривень в дохід держави.

Ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання до суду зустрічної позовної заяви (з врахуванням вимог майнового та немайнового характеру) складала 3897 гривень 60 копійок.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання до суду зустрічної позовної заяви.

З квитанції №299 від 13 січня 2014 року вбачається, що за подання до суду зустрічної позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_1 сплатили судовий збір в сумі 2253 гривні (а.с.160 т.1).

Отже, за подання до суду позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_1 недоплатили судовий збір в сумі 1644 гривні 60 копійок, а тому враховуючи пропорційність розподілу судових витрат з ОСОБА_7 слід стягнути судовий збір в сумі 943 гривні 51 копійка в дохід держави, а з ОСОБА_1, ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір в суміпо 350 гривень 55 копійок в дохід держави.

Також з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_1 слід стягнути 1 152 гривні 79 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду зустрічної позовної заяви.

Ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_7 складала 4019 гривень 40 копійок.

З квитанції №168 від 25 листопада 2015 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_7 сплатила судовий збір в сумі 1827 гривень (а.с.124 т.4).

З квитанції №189 від 9 грудня 2015 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги додатково сплатила судовий збір в сумі 2192 гривні 40 копійок (а.с.154 т.4).

З ОСОБА_1, ОСОБА_4 слід стягнути з кожного на користь ОСОБА_7 по 1354 гривні 74 копійки в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_1, ОСОБА_4 складала 4287 гривень 36 копійок.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією від 18 листопада 2014 року серії 12ААА №407066 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, а отже звільнена від сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги (а.с.141 т.2).

В матеріалах справи відсутні докази про сплату ОСОБА_4 судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Отже, з ОСОБА_7 слід стягнути судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 2305 гривень 92 копійки в дохід держави.

Також слід стягнути несплачений судовий збір за подання до суду апеляційної скарги з ОСОБА_4 в сумі 1981 гривні 44 копійки в дохід держави.

Також з квитанції №ПН906 від 27 серпня 2013 року вбачається, що ОСОБА_7 за подання до суду заяви про забезпечення позову сплатила судовий збір в сумі 114 гривень 70 копійок (а.с.5 т1.)

З квитанції №302 від 22 жовтня 2013 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду ОСОБА_7 сплатила судовий збір в сумі 114 гривень 70 копійок (а.с.44 т.1).

З квитанції № k/J/20 від 19 лютого 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 за подання до суду заяви про забезпечення доказів сплатила судовий збір в сумі 121 гривень 80 копійок (а.с.23 т.2).

Отже, з ОСОБА_1, ОСОБА_4 слід стягнути з кожного на користь ОСОБА_7 по 118 гривень 37 копійок в рахунок відшкодування вказаних вище судових витрат.

З квитанцій прибуткового касового ордера від 22 грудня, 14 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_7 за проведення судової будівельно-технічної та додаткової судової будівельно-технічної експертиз сплатила 5 400 гривень (а.с.165,166 т.3).

Отже, з ОСОБА_1, ОСОБА_4 слід стягнути з кожного на користь ОСОБА_7 по 1820 гривень 07 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату проведення судової будівельно-технічної та додаткової судової будівельно-технічної експертиз.

Враховуючи наведені вище обставини судові витрати слід розподілити наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_7 судовий збір в сумі 3 326 гривень 10 копійок в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1, судовий збір в сумі 964 гривні 22 копійки в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 2945 гривень 66 копійок в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 4445 гривень 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_74445 гривень 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 576 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 576 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 листопада 2015 року в частині визнання права власності за ОСОБА_7 на 1/6 частку спадкового майна, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 5/6 часток спадкового майна, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, виділу в натурі ОСОБА_7 1/6 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, виділу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 натурі майна у вигляді 5/6 часток житлового будинку , господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3, стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 різниці в частках в грошовому виразі в спадковому майні в сумі 103 624 гривні, визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_11 права власності за кожним на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, встановлення порядку користування 1/5 часткою квартири АДРЕСА_1, відмови в позові про визнання за ОСОБА_7 право власності на 1/6 вкладу у Чернівецькій філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на суму 13000 гривень, про визнання права власності за ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_4 за кожним на 1/6 частку земельної ділянки по АДРЕСА_3 скасувати.

Визнати за ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме за кожним на 1/6 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_3 та яке складається з приміщень в житловому будинку:

1-1 коридору площею 21.5 м.кв., 1-2 кімнати площею 19,6 м.кв., 1-3 кухні площею 27,4 м.кв., 1-4 коридору площею 3.6 м.кв., 1-5 комори площею 2,5 м.кв., 1-6 санвузла площею 6,4 м.кв., 1-7 коридору площею 6,6 м.кв., 1-8 комори площею 3,3 м.кв., 1-9 кімнати площею 15,5 м.кв., 1-10 кімнати, площею 31.7 м.кв., 2-2 кімнати площею 18,8 м.кв., 2-3 кімнати площею 17 м.кв. з 2-4 коридору площею 5,9 м.кв., 2-5 санвузла площею 4,8 пл. м.кв., 2-7 кухні площею 10,7 м.кв., 2-8 кімнати площею 17,3 м.кв., 2-9 кімнати площею 30,3 м.кв., 2-10 передпокою площею 22,5 м.кв., підвал літ « пд », з господарських будівель - 1/2 частку вигрібної ями літ І, ? частку колодязя літ К, 1/2 частку огорожі № 1.

Визнати за ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, а саме за кожним на 1/6 частку земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_3, площею 0,0863 га.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частку вкладу «Стандарт», який відкритий у Чернівецькій філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на суму 13 000 гривень згідно договору від 4 лютого 2008 року, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1.

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виділ 1/6 частки в нерухомому майні відмовити.

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про припинення часток в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах, земельній ділянці, які розташовані по АДРЕСА_3, та встановлення порядку користування часткою в квартирі АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 судовий збір в сумі 3 326 (три тисячі триста двадцять шість) гривень 10 копійок в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1, судовий збір в сумі 964(дев'ятсот шістдесят чотири) гривні 22 копійки в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 2945(дві тисячі дев'ятсот сорок п'ять) гривень 66 копійок в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 4445( чотири тисячі чотириста сорок п'ять) гривень 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_74445( чотири тисячі чотириста сорок п'ять) гривень 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 576( п'ятсот сімдесят шість) гривень 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 576 ( п'ятсот сімдесят шість) гривень 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: