Провадження № 2/742/514/16
Єдиний унікальний № 742/1053/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі : головуючого-судді: Зарічної Л.А.,

при секретарі: Геєць О.О.,

за участю представників сторін: позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач є власником будинку №63 по вулиці Героїв Крут (колишня Піонерська) в м.Прилуках, в якому значаться зареєстрованими співмешканка позивача ОСОБА_4 та їх діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Посилаючись на ті обставини, що відповідачка ОСОБА_4 на протязі останніх кількох років не дає йому спокійно жити у своєму будинку, систематично порушує правила співжиття, постійно вчиняє суперечки та протиправні дії, що робить нестерпним умови його проживання разом з нею на одній житловій площі, що негативно впливає на стан його здоровя, а звернення до правоохоронних органів не дають належних результатів, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про виселення ОСОБА_4 із належного йому будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, зазначені у позовній заяві та при цьому пояснили, що вказані порушення правил співжиття та антигромадська поведінка відповідача носила систематичний характер. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, проте відповідачка ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася та не повідомила про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. В той же час, її представник в судовому засіданні позовних вимог не визнав та при цьому вказав на неодноразові безпідставні звернення позивача до правоохоронних органів та зазначив ті обставини, що з позивачкою лише раз було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення протиправних дій відносно позивача. Також представник відповідача вказав, що ОСОБА_4 вселилася у даний будинок як дружина позивача, яка приймала активну участь у його будівництві.

Вислухавши пояснення, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_3 є власником будинку 63 по вулиці Піонерській, нині ОСОБА_7 в м.Прилуках, який був збудований позивачем та зареєстрований на праві особистої власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві власності від 29.08.1990 року, що підтверджується відповідним договором та реєстраційним посвідченням (а.с.7-8,9).

Згідно записів у домовій книзі на даний будинок (а.с.10-11), станом на день звернення позивача до суду із відповідним позовом у будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9. За твердженням позивача , ОСОБА_4 вселилася у вказаний будинок як його цивільна дружина, яка народила йому двох дітей, та шлюб з якою ним не був зареєстрований, хоча ввесь час вони проживали як сім»я, вели спільне господарство, виховували дітей.

В той же час, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сімї права користування займаним приміщенням.

Особа, яка вселилася в будинок (квартиру) як член сімї власника цього будинку, не може бути позбавлена права користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) на підставі правових норм, якими регулюється право власності.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сімї власник жилого будинку (квартири) має, відповідно до ст.157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу, яка вказує, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12 квітня 1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України (з подальшими змінами) при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Через неприязні відносини, що склалися між сторонами по справі, позивач неодноразово звертався до Прилуцького МВ УМВС в Чернігівській області з різних приводів , а саме з того приводу, що невідомий собака подавив курей в його господарстві, з приводу словесної суперечки із ОСОБА_4, з приводу суперечки про поділ майна, з приводу спиляння сином позивача дерева у дворі будинку. За наданими доказами, лише 19.02.2015 року із ОСОБА_4 було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_3. З приводу всіх інших позивачу рекомендувалося звертатися до суду в порядку цивільного судочинства для захисту порушених , на його думку, прав.

В той же час, жоден із наданих документів не містить дані про застосування до відповідачки офіційного попередження за недопущення протиправних дій до особи (власника житла).

Інших належних та допустимих доказів щодо вжиття до ОСОБА_4 заходів попередження і громадського впливу, які б підтверджували їх систематичність у порушенні нею саме правил співжиття, матеріали справи не містять і такі не були предметом дослідження в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у судовому порядку на підставі ч.1 ст.116 ЖК України під час триваючої антигромадської поведінки можуть бути виселені лише особи, які допустили повторне порушення правил співжиття, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, а такі докази системності та повторності порушення правил співжиття позивачем в судовому засіданні доведені не були.

За таких обставин суд вважає , що визначені Житловим кодексом підстави для виселення без надання іншого жилого приміщення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 9, 116,157 ЖК України, ст.ст.316,317,319,321,382, 383, 391 ЦК України, ст.88, 212-218 ЦПК України ,суд-

вирішив:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення із будинку 63 по вулиці Героїв Крут (колишня назва Піонерська) в м.Прилуки Чернігівської області без надання іншого жилого приміщення відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі впродовж 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги Апеляційному суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя Л.А.Зарічна