Справа № 490/6811/16-ц
н/п 2/490/2650/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

16 вересня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідачки - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, служба у справах дітей Адміністрації Центрального району м. Миколаєва, про визнання договору дарування недійсним.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального окрулу Миколаївської області ОСОБА_6, служба у справах дітей Адміністрації Центрального району м. Миколаєва, про визнання договору дарування недійсним та скасувати арешт нерухомого майна: 29/100 часток домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Ворошилова, 36, який накладено ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/6811/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідачки - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, служба у справах дітей Адміністрації Центрального району м. Миколаєва, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачки, в якому просила визнати недійсним з моменту його укладення Договір дарування 29/100 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Ворошилова, 36, укладений між сторонами та посвідчений 21.03.2016 року за реєстровим № 398 ПН ММНО ОСОБА_6

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона була власником цієї частки домоволодіння на підставі Договору дарування від 05.09.2012 року. З моменту набуття права власності на вказане нерухоме майно і по цей час позивачка (яка є донькою відповідачки) та її малолітні діти були зареєстровані та проживали у вказаному будинку, користуються ним та відповідною часткою земельною ділянки, на якій будинок розташований.

У подальшому, з тих підстав, що відповідачка мала бажання, щоб спірна частка будинку належала старшому сину позивачки, між сторонами було укладено спірний договір дарування. При цьому, за декілька днів до укладення договору позивачка разом з дітьми знялася з реєстрації у вказаному будинку, а після його укладення знову зареєструвалися у вказаній адресі.

В той же час, відповідачка на теперішній час не вважає за доцільне дарувати вказане майно її старшому сину.

Позивачка вважає, що вказаний договір було укладено з порушенням прав та законних інтересів її дітей, оскільки малолітні діти позивачки мали право на користування вказаним житлом, однак орган опіки та піклування попереднього дозволу на вчинення оспорюваного правочину не давав, що є, на думку позивачки, підставою для визнання договору недійсним.

Представник позивачки у судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того зазначала, що хоча на момент укладення договору діти та позивачка і не були зареєстровані у будинку, однак проживали у ньому та мали право користуватися ним.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували та зазначали, що права дітей позивачки не було порушено.

Представники служби у справах дітей АЦР ММР просили вирішити справу на розсуд суду. При цьому, у судовому засіданні зазначали, що права дітей порушено не було, оскільки вони на момент укладення договору не були зареєстровані у будинку, а факт їх проживання документально не підтверджено.

Приватний нотаріус у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини своєї неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала, у звязку з чим ухвалою суду справу розглянуто за її відсутності.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачці ОСОБА_5 (до укладення шлюбу Кондратюк) ОСОБА_7 на підставі Договору дарування 29/100 часток домоволодіння від 05 вересня 2012 року належало 29/100 часток домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Ворошилова (відповідно до розпорядження Миколаївського міського голови № 28р від 19 лютого 2016 року «Про перейменування обєктів топоніміки» - вул. 5 Воєнна), 36 (а. с. 46-47).

13 жовтня 2012 року позивачка зі своїми дітьми ОСОБА_8, 05.03.2005 р. н., та ОСОБА_9, 22.07.2011 р. н., зареєструвалася у вказаному будинку (а. с. 7, 73).

У подальшому, позивачка разом з дітьми 19 березня 2016 року знялася з реєстрації у вказаному будинку на адресу: м. Миколаїв, вул. 8 Слобідська, 5 (а. с. 73).

При цьому, із відповіді заступника начальника Центрального районного відділу м. Миколаєва УДМС в Миколаївській області вбачається, що 19 березня 2016 року позивачка особисто звернулася до Центрального РВ із заявою про зняття з реєстрації місця проживання її разом з неповнолітніми дітьми. Батько неповнолітнього ОСОБА_8 та батьком неповнолітнього ОСОБА_9 заперечень щодо зняття з реєстрації дітей не мали, про що надали письмову згоду.

У звязку з цим позивачку разом з дітьми було знято з реєстрації за адресою: м. Миколаїв, вул. Ворошилова (5 Воєнна), 36 (а. с. 133).

21 березня 2016 року ТОВ «Центральний 1» позивачці було видано довідку «Форма № 3» про те, що з 19 березня 2016 року зареєстрованих у домоволодінні за адресою: м. Миколаїв, вул. Ворошилова (5 Воєнна), 36 немає (а. с. 58).

21 березня 2016 року було укладено та нотаріально посвідчено спірний договір (а. с. 44). Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_5 (дарувальник) передає безоплатно, а ОСОБА_2 (після укладення шлюбу Бондарь) Т. Я. (обдаровувана) приймає у власність як дарунок 29/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Ворошилова, 36.

Пунктом 5 вказаного Договору дарувальник стверджує, що дарування здійснюється без будь-яких погроз, примусу, насильства, як фізичного, так і морального, і гарантує, що внаслідок дарування цієї нерухомості не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, яких дарувальник зобовязаний утримувати за законом або договором; недієздатні та обмежено дієздатні особи, а також неповнолітні або малолітні діти, які на правах зареєстрованих мали б право користуватися відчужуваною нерухомістю та чиї права згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» могли б бути порушені цим Договором, відсутні.

При цьому, позивачкою при укладенні Договору було подано нотаріусу заяву, в якій зазначено, що вона як дарувальник так само стверджує, що недієздатні та обмежено дієздатні особи, а також неповнолітні або малолітні діти, які на правах зареєстрованих мали б право користуватися відчужуваною нерухомістю та чиї права згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» могли б бути порушені цим Договором, відсутні (а. с. 64).

У подальшому, право власності відповідачки на підставі спірного Договору було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 17).

22 березня 2016 року позивачка разом з дітьми зареєструвала місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (5 Воєнна), 36 (а. с. 73А).

30 березня 2016 року відповідачка звернулася до Центрального РВ м. Миколаєва УДМС України в Миколаївській області із заявою про перевірку та оформлення зняття з реєстрації ОСОБА_5 з дітьми у належному відповідачці будинку по вул. 5 Воєнна (Ворошилова), 36 в м. Миколаєві.

Відповідно до результатів проведеної перевірки 02 квітня 2016 року було прийнято рішення про зняття з реєстрації в м. Миколаєві по вул. 5 Воєнна (Ворошилова), 36 громадянки ОСОБА_5 разом з дітьми (а. с. 19).

У звязку з цим у подальшому між позивачкою та відповідачкою склалися неприязні стосунки, які супроводжувалися неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів (а. с. 27-28, 29, 30, 75, 130).

На теперішній же час позивачка вважає, що спірний договір порушує права її дітей, а тому має бути визнаний недійним, однак суд з такою позицією позивачки погодитися не може з огляду на таке.

Згідно зі ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Однією з підстав набуття права власності на майно є договір дарування.

Так, згідно з ч. 1 ст. 717, ст. ст. 718, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В той же час, законодавством передбачено підстави, за яких укладений правочин може бути визнаний недійсним.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недодержання стороною (сторонами) вказаної вимоги в силу ст. 215 ЦК України може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір дарування), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обовязковою.

Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом цієї статті право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Таким чином, вирішуючи спір щодо захисту прав дітей під час укладення Договору дарування, суд має перевірити право користування житловим приміщенням дітьми позивачки, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, в силу вказаної статті, судовому захисту підлягає лише таке право особи, яке було порушено, не визнано або оспорене. Однак, позивачкою до суду не було надано жодних доказів того, що оспорюваним правочином були порушені саме її права або інтереси, оскільки вона самостійно вчинила комплекс дій із зняття з реєстрації дітей та самостійно за власною волею подарувала спірну частину домоволодіння відповідачці.

При цьому, позивачка посилається на те, що оспорюваним договором було порушено права її дітей, однак у такому випадку, на думку суду, позов мав бути поданий законним представником дітей, від їх імені та в їх інтересах, про що має бути зазначено у позовній заяві.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що права позивачки оспорюваним договором порушені не були, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позову.

Інші доводи представника позивача, а також наявні у матеріалах справи докази та показання свідків не спростовують висновку суду про відсутність порушення права позивачки, а тому до уваги судом не беруться.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачкою при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального окрулу Миколаївської області ОСОБА_6, служба у справах дітей Адміністрації Центрального району м. Миколаєва, про визнання договору дарування недійсним та скасувати арешт нерухомого майна: 29/100 часток домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Ворошилова, 36, який накладено ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН