05.05.2016 227/544/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 травня 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі

Головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Заварзіній Я.С.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Авдіївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є власниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1 в рівних частинах. ОСОБА_1 належить 1/3 частини зазначеної квартири, а ОСОБА_5 та ОСОБА_5 - 2/3 квартири на підставі договору дарування від 23.11.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі № 4265. ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_4 перебував в шлюбі з 14.09.2002 року, від шлюбу мають дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 після укладання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мешкали у вищезазначеній квартирі, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 проживали в іншій квартирі. 07.11.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано рішенням Авдіївського міського суду Донецької області. Після розірвання шлюбу відповідачка та діти мешкали в зазначеній квартирі ще приблизно два тижні, після чого виїхали з квартири в інше місце мешкання, в квартиру АДРЕСА_6. Виїхавши з квартири відповідачка забрала свої особисті речі та частину спільно нажитого майна. На теперішній час відповідачка мешкає в м. Авдіївка. У вищезазначеній квартирі відповідачка не проживає більш ніж 3 роки, знятися добровільно з реєстрації відмовляється, мотивуючи тим, що їй нікуди зареєструватися, при цьому відповідачка не виконувала і не виконує обов'язки з утримання квартири і сплати комунальних платежів. Позивачі згодні, щоб діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишились зареєстрованими за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та просять визнати ОСОБА_4, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_10 не з'явилися, проте надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечували

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Авдіївської міської ради в судове засідання не з'явився, проте до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки інтереси неповнолітніх дітей не порушуються.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з"явилася.Як зазначено в позовній заяві, останнім відомим місцем проживання відповідачки є адреса: АДРЕСА_2. судом неодноразово направлялися судові повістки за місцем проживання відповідачки, але в судове засідання вона так і не з'явилася, про причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомляла.

Таким чином, суд встановивши, що відповідача повідомлено належним чином, ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справи матеріалів.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 набув право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору міни квартир, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лукянець Л.В. від 12.09.2001 року (а.с. 9-10). На підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лукянець Л.В. 23.11.2001 року ОСОБА_1 подарував частину належної йому квартири і в зв"язку із цим ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ав діївського міського суду Донецької області від 07.11.2012 року(а.с. 32).Від шлюбу мається двоє неповнолітніх дітей : ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.31) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.30).

Судом встановлено, що в зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, 1976 р.н., ОСОБА_4, 1980 р.н., ОСОБА_6, 2004 р.н. та ОСОБА_7, 2008 р.н., що підтверджується довідкою № 195 від 27.11.2015 року, виданою Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради (а.с. 7,59).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10 не проживає в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з листопада 2012 року, що підтверджується актом, який було складено 27.11.2015 р. паспортистами комунального підприємства «Служба єдиного замовника» ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на підставі пояснень сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.8, 58). Відповідачка неодноразово викликалася до суду судовими повістками, але до суду так і не з"явилася.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 та починаючи з листопада 2012 року не проживає в вищезазначеній квартирі, залишаючись зареєстрованою в ній, в зв"язку із чим втратила право користування зазначеною квартирою.На цій підставі позивачі просять визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, при цьому зазначаючи, що погоджуються на те, щоб неповнолітні діти відповідача та позивача ОСОБА_1 залишалися зареєстрованими в даній квартирі.

Відповідно до п.2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, завтердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2109/22421, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки.

Відповідно до листа служби в справах дітей Авдіївської міської ради від 04.05.2016р. № 14-32/62 Служба в справах дітей Авдіїської міської ради вважає, що права дітей не порушуються і в зв"язку із цим позовні вимоги підлягають задоволенню(а.с.75).

На підставі вищевикладеного суд вважає, що в разі задоволення позовних вимог позивачів інтереси та права неповнолітніх дітей ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.31) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, порушені не будуть, оскільки вони залишаються зареєстрованими за місцем реєстрації свого батька ОСОБА_1. в вищевказаній квартирі.

На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням., розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи судовий збір в розмірі 551,20 грн. було сплачено позивачем ОСОБА_1(а.с.2,41)

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись 405 ч. 2 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 88, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Авдіївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Корнєєва