Справа № 196/1345/15-ц
№ провадження 2/196/27/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого він позичив відповідачу 22 травня 2013 року кошти в сумі 420000 грн. терміном до 31 жовтня 2013 року.

На підтвердження укладення даного правочину було складено письмово договір позики. Згідно договору відповідачу було передано усі гроші на суму 420000 грн.

В обумовлений строк ОСОБА_2 не повернув йому суму боргу, на телефонні виклики перестав відповідати та всіляко уникати зустрічі.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України зобов'язання повинно бути виконане в грошовій валюті України - гривні.

Згідно ст. 526 ч.1 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказує, що витрати від інфляції розраховуються і складають 309798 грн. 27 коп.

Проценти за користування коштами розраховуються і складають 24129 грн. 86 коп.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 524, 526, 610, 611, 625, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 15, 213 ЦПК України, прохає стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за договором позики від 22.05.2013 року в розмірі 420000 грн., витрати від інфляції у розмірі 309798,27 грн., проценти за користування коштами в розмірі 24129,86 грн. Крім того, стягнути суму сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 6090 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохали їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав взагалі, заперечував проти їх задоволення. Пояснив, що ОСОБА_2 договір позики не підписував, кошти згідно договору позики не отримував. Позивачем штучно створений борг. Прохав витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи, сплачені ОСОБА_2, стягнути з позивача на користь відповідача.

Допитаний в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в якості свідка пояснив, що працює менеджером в ТОВ "Кернел Трейд". В 2013 році між ТОВ "Кернел Трейд" та СФГ "Дніпро", директором якого є ОСОБА_2, був укладений договір на поставку соняха. В установлений договором строк ОСОБА_2 не зміг поставити 100т соняха і в усній формі попрохав його допомогти виконати умови договору. Він скупив у інших фермерів сонях за свої кошти і поставив товар ТОВ "Кернел Трейд" в рахунок боргу ОСОБА_2 від імені СФГ "Дніпро", а ОСОБА_2 пообіцяв повернути кошти. Гроші особисто ОСОБА_2 не передавав, в його присутності ОСОБА_2 договір позики не підписував, йому його винесла дружина ОСОБА_2 біля їх офісу в с. Бабайківка Царичанського району. Виручив ОСОБА_2, так як саме він виступав менеджером при укладенні договору з СФГ "Дніпро" і не хотів, щоб невиконання договору позначилось на його роботі.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1, як позивача та як свідка, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

З договору позики від 22 травня 2013 року, укладеного між сторонами у даній справі вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 420000 (чотириста двадцять тисяч) грн. Цим договором встановлено обов'язок відповідача повернути позивачу вищевказану суму до 31 жовтня 2013 року.

Відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто, чинне законодавство відносить договір позики до реальних договорів, обов'язковою умовою укладення якого окрім досягнення згоди сторін ще є передача речі, коштів, вчинення фактичних дій.

Судом встановлено і визнається сторонами, що за договором позики від 22.05.2013 року кошти ОСОБА_1 не передавалися ОСОБА_2, а ОСОБА_2 їх не отримував і вказаний вище договір позики не підписував, а тому в силу ст. 1046 ЦК України договір позики вважається не укладеним.

Крім того, за клопотанням відповідача по справі призначена судово-почеркознавча експертиза і відповідно до висновку експерта № 29-16 від 15.06.2016 року зазначено, що підпис, що знаходиться з правої сторони аркушу договору позики від 22.05.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Також, з пояснень ОСОБА_1, допитаного в судовому засіданні в якості свідка, вбачається, що між сторонами виникли інші правовідносини ніж з договору позики.

Так, відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України обов'язок доказування у цивільному процесі покладається на сторін, разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, в судовому засіданні не здобуто доказів, які б вказували на існування між сторонами договірних правовідносин, які випливають із договору позики.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інших доказів позивач на підтвердження існування між сторонами боргових зобов'язань не надав.

За таких підстав, суд оцінивши докази в їх сукупності та враховуючи характер спірних правовідносин сторін, приходить до висновку, що ОСОБА_1 не представлено суду належний доказ на підтвердження укладення договору позики між ним та ОСОБА_2 відповідно до вказаних вимог закону й відповідно вважає, що між сторонами договір позики є не укладений, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем. Крім того, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати, повязані з проведенням судової почеркознавчої експертизи в розмірі 3072 (три тисячі сімдесят дві) грн., що підтверджується рахунком № Рах-0084 від 15.01.2016 року (а.с.58,62) та актом № 29-16 здачі-приймання висновку судової почеркознавчої експертизи № 29-16 по цивільній справі № 196/1345/15-ц (а.с.75) про сплату даних витрат саме відповідачем ОСОБА_2 при проведенні судової почеркознавчої експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_2, виданий 10.06.1996 року Бабушкінським РВ УМВС України м. Дніпропетровська, на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 3072 (три тисячі сімдесят дві) грн.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 12 вересня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з подачею апеляційної скарги через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М.ГУДИМ