Категорія 57Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Медяного В.М.,

суддів: Сала Т.Б., Марчук В.С.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про стягнення невиплаченої страхової виплати та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Страхової компанії «ТАС» про стягнення не виплаченої страхової виплати та моральної шкоди.

Посилається на те, що 18.01.2006 року між її батьком ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» був укладений договір страхування життя №АВ 0010049, строком на 10 років, згідно якого було застраховано життя ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько страхувальник ОСОБА_3 помер.

Відповідно до договору страхування життя вигодонабувачем за даним договором являється донька померлого ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2

В зв'язку з цим у відповідності до п. 16.2.2. Правил страхування життя, позивачем ОСОБА_2 28.02.2015 року в телефонному режимі (за номером гарячої лінії відповідача) було повідомлено про настання смерті страхувальника і надано відповідачу необхідні документи для отримання страхової виплати.

Проте, відповідачем відмовлено позивачу у страховій виплаті, посилаючись на пункт 6.2.3. Правил страхування, якими встановлено, що підставою для відмови у страховій виплаті є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування, а саме страхувальник при укладанні договору страхування життя (Поліс №АВ0010049 від 18.01.2006р.) у заяві на страхування життя №007603 від 17.01.2006 року не вказав, що він мав скарги з приводу здоров'я посилаючись на лист № 334 від 31.03.2015 року, отриманий від Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниці, з якого відповідачу стало відомо, що страхувальнику було вперше встановлені діагнози: в 1979 р. та в 1984 р. при стаціонарному лікуванні з приводу захворювань, наявність яких має істотне значення для оцінки страхового ризику при укладанні договору страхування.

У зв'язку з цим позивач змушена була звернутися за захистом своїх прав до суду з вказаним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "ТАС" () на користь ОСОБА_2 суму заборгованості по страховій виплаті в розмірі 234 630,80 грн., невиплаченої страхової виплати.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "ТАС" () на користь ОСОБА_2 пені в розмірі 8 713 грн. 41 копійок по невиплаченій страховій виплаті.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "ТАС" () на користь ОСОБА_2 пені в розмірі 744 гривень 24 копійок по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "ТАС" () на користь ОСОБА_2 втрат від інфляції в розмірі 42 914 гривень 00 копійок по невиплаченій страховій сумі.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "ТАС" () на користь ОСОБА_2 втрат від інфляції в розмірі 4 307,97 гривень 97 копійок по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "ТАС" () на користь ОСОБА_2 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 6 535 гривень 11 копійок по невиплаченій страховій сумі.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "ТАС" () на користь ОСОБА_2 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 558 грн. 50 копійок по невиплаченому інвестиційному доходу, нарахованого на авансові внески.

Стягнуто з Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "ТАС" () на користь ОСОБА_2 2 000 гривень моральної шкоди за понесені моральні страждання.

Стягнуто з ПАТ «Страхової компанії «ТАС» судовий збір в сумі 3004,05 грн. на користь держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника відповідача у справі приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - Олексюк І.В. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просили рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 18.01.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» був укладений договір страхування життя №АВ 0010049), яким було застраховано життя ОСОБА_3, строком на 10 років. Відповідно до Договору страхування життя, вигодонабувачем за даним договором являється донька померлого ОСОБА_3 позивач у справі ОСОБА_2, що спростовує доводи відповідача проте, що позивач не є споживачем послуг із страхування ( а. с. 11-20).

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №82 від ІНФОРМАЦІЯ_1 виданого КП ВМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги» та свідоцтва про смерть - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 21, 145).

02.10.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача ПАТ «Страхова компанія «ТАС» із заявою про страхову виплату в розмірі 9266,21 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 129 263, 96 грн., та повернути сплачений страховий платіж ( резервну грошову суму станом на ІНФОРМАЦІЯ_1) ( а. с. 23-25)

Відповідно до п. 19.1. Правил страхування життя за програмою «ТАС-ЛАЙФ» від 17.12.2002 року (надалі - Правила страхування), при укладанні договору страхування життя страхувальник, за згодою застрахованої особи, має право призначити вигодонабувачів, яким надається право на отримання страхової виплати у випадку смерті Застрахованої особи та (або) коли застрахована особа жива.

В листі від 21.10.2015 р. відповідач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» відмовив позивачу ОСОБА_2 у поверненні сплаченого страхувальником наперед страхового платежу, з тих підстав, що останній страховий внесок в розмірі 1000,00 дол. США був сплачений страхувальником за період страхування з 19.01.2015 р. до 18.01.2016 р. ( періодичність сплати внесків, визначена умовами договору страхування- «щорічно»). Саме протягом такого періоду і настав страховий випадок. Тому страхових внесків, що сплачені наперед за період страхування, який ще не почався, за договором страхування немає, а отже обов'язки страховика по поверненню сплачених внесків за договором страхування відсутні (а.с.26).

Листом відповідача ПАТ «Страхова компанія «ТАС» від 27.04.2015 р. № 1298 відмовлено позивачу ОСОБА_2 у страховій виплаті на підставі пункту 6.2.3. Правил страхування, якими встановлено, що підставою для відмови у страховій виплаті є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування, а саме страхувальник при укладанні договору страхування життя (Поліс №АВ0010049 від 18.01.2006 р.) у заяві на страхування життя №007603 від 17.01.2006 року не вказав, що він мав скарги з приводу здоров'я посилаючись на лист № 334 від 31.03.2015 року, отриманий від Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниці, з якого відповідачу стало відомо, що страхувальнику було вперше встановлені діагнози: в 1979 р. та в 1984 р. при стаціонарному лікуванні з приводу захворювань, наявність, яких має істотне значення для оцінки страхового ризику при укладанні договору страхування (а. с. 22).

З довідки виданої ПАТ «Страхової компанії «ТАС» від 25.09.2015 р. вих. 5276 вбачається, що позивачу ОСОБА_2 14.09.2015р. виплачена викупна сума в розмірі 129263,96 грн., що також підтверджено платіжним дорученням від 14.09.2015р. №3158 ( а.с.149-150).

Суд першої інстанції таким чином частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 погодився з доводами позивача щодо того, що відмова відповідача в виплаті їй коштів з тих підстав, що страхувальник свідомо надав неправдиві відомості при укладанні договору страхування життя щодо об'єкту страхування, є необґрунтованою. Також судом враховано те, що, відповідач посилається на те, що страхувальник ОСОБА_3 27 років тому назад звертався до медичної установи (поліклініки за місцем реєстрації). Проте, відповідно до п. 726 Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом №41 від 20.07.1998 року «Про затвердження Переліку типових документів» Головного Архівного управління при КМУ визначено строки зберігання медичних карток (історії хвороби), а саме: Медичних карток стаціонарних хворих - 25 років. Медичних карток амбулаторних хворих - 5 років, а тому факт наявності встановленого діагнозу ОСОБА_3 може підтверджуватись лише епікризом завіреним належним чином.

Порядком укладання Договору страхування з фізичними особами визначений Правилами страхування, п. 12.1.4 яких визначено, що для укладання договору страхування страховик може запросити додаткові документи, що характеризують ступінь ризику та (або) вимагати медичного обстеження застрахованої особи. Пунктом 14.3.2. цих Правил передбачено, що при укладанні договору страховик має право вимагати результати медичного огляду застрахованої особи та інші документи, необхідні для оцінки ймовірності настання страхового випадку. Таким чином у випадку якщо відповідач мав сумніви з приводу стану здоров'я страхувальника під час укладання договору страхування життя, він мав повне право скористатися даними пунктами Правил та вимагати від останнього надати відповідні медичні документи або пройти медичне обстеження, на підставі яких здійснюється оцінка ризику щодо укладання договору страхування. Проте, відповідач на момент укладання договору страхування життя 18.01.2006 р. і по день смерті страхувальника ІНФОРМАЦІЯ_1, не мав жодних сумнівів з приводу здоров'я застрахованої особи, та не вимагав відповідних медичних документів.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що заявлена ціна позову повністю підтверджена вказаним позивачем в позові розрахунком.

Крім цього, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в порушенні її звичного способу життя і нормальних життєвих зв'язків, неможливості продовження активного громадського життя, порушення відносин з оточуючими людьми, близькими та рідними, погіршення відносин у сім'ї, що викликані переживаннями за матеріальне становище, погіршення стану її здоров'я як морально так і фізично. У зв'язку з чим, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, та їх тривалість, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди.

Також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судом стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3004,05 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права та не порушивши при цьому норми процесуального права, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення даного позову.

Так, згідно п.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 18.01.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» був укладений договір страхування життя №АВ 0010049), яким було застраховано життя ОСОБА_3, строком на 10 років.

Відповідно до зазначеного договору страхування життя вигодонабувачем за даним договором являється донька померлого ОСОБА_3 позивач у справі ОСОБА_2, що спростовує доводи відповідача проте, що позивач не є споживачем послуг із страхування (а.с.11-20).

З лікарського свідоцтва про смерть №82 від ІНФОРМАЦІЯ_1 виданого КП ВМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги» та свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

02.10.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача ПАТ «Страхова компанія «ТАС» із заявою про страхову виплату в розмірі 9266,21 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 129 263, 96 грн., та повернути сплачений страховий платіж ( резервну грошову суму станом на ІНФОРМАЦІЯ_1) ( а. с. 23-25).

Відповідно до п. 19.1. Правил страхування життя за програмою «ТАС-ЛАЙФ» від 17.12.2002 року (надалі - Правила страхування), при укладанні договору страхування життя страхувальник, за згодою застрахованої особи, має право призначити вигодонабувачів, яким надається право на отримання страхової виплати у випадку смерті Застрахованої особи та (або) коли застрахована особа жива.

Проте, в листі від 21.10.2015 р. відповідач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» відмовив позивачу ОСОБА_2 у поверненні сплаченого страхувальником наперед страхового платежу, з тих підстав, що останній страховий внесок в розмірі 1000,00 дол. США був сплачений страхувальником за період страхування з 19.01.2015 р. до 18.01.2016 р. ( періодичність сплати внесків, визначена умовами договору страхування- «щорічно»). Саме протягом такого періоду і настав страховий випадок. Тому страхових внесків, що сплачені наперед за період страхування, який ще не почався, за договором страхування немає, а отже обов'язки страховика по поверненню сплачених внесків за договором страхування відсутні (а. с. 26).

Крім цього, листом від 27.04.2015 р. № 1298 ПАТ «Страхова компанія «ТАС» відмовлено позивачу ОСОБА_2 у страховій виплаті на підставі пункту 6.2.3. Правил страхування, якими встановлено, що підставою для відмови у страховій виплаті є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування, а саме страхувальник при укладанні договору страхування життя (Поліс №АВ0010049 від 18.01.2006 р.) у заяві на страхування життя №007603 від 17.01.2006 року не вказав, що він мав скарги з приводу здоров'я посилаючись на лист № 334 від 31.03.2015 року, отриманий від Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» м. Вінниці, з якого відповідачу стало відомо, що страхувальнику було вперше встановлені діагнози: в 1979 р. та в 1984 р. при стаціонарному лікуванні з приводу захворювань, наявність, яких має істотне значення для оцінки страхового ризику при укладанні договору страхування ( а. с. 22).

З довідки виданої ПАТ «Страхової компанії «ТАС» від 25.09.2015 р. вих. 5276 вбачається, що позивачу ОСОБА_2 14.09.2015р. виплачена викупна сума в розмірі 129263,96 грн., що також підтверджено платіжним дорученням від 14.09.2015р. №3158. ( а. с. 149-150)

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова відповідача в виплаті позивачу коштів з тих підстав, що страхувальник начебто свідомо надав неправдиві відомості при укладанні договору страхування життя щодо об'єкту страхування, є необґрунтованою. Адже встановлено, що страхувальник ОСОБА_3 дійсно 27 років тому назад звертався до медичної установи (поліклініки за місцем реєстрації). Проте, відповідно до п. 726 Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом №41 від 20.07.1998 року «Про затвердження Переліку типових документів» Головного Архівного управління при КМУ визначено строки зберігання медичних карток (історії хвороби), а саме: Медичних карток стаціонарних хворих - 25 років. Медичних карток амбулаторних хворих - 5 років, а тому факт наявності встановленого діагнозу ОСОБА_3 може підтверджуватись лише епікризом завіреним належним чином.

Порядком укладання Договору страхування з фізичними особами визначений Правилами страхування, п. 12.1.4 яких визначено, що для укладання договору страхування страховик може запросити додаткові документи, що характеризують ступінь ризику та (або) вимагати медичного обстеження застрахованої особи. Пунктом 14.3.2. цих Правил передбачено, що при укладанні договору страховик має право вимагати результати медичного огляду застрахованої особи та інші документи, необхідні для оцінки ймовірності настання страхового випадку. Таким чином у випадку якщо відповідач мав сумніви з приводу стану здоров'я страхувальника під час укладання договору страхування життя, він мав повне право скористатися даними пунктами Правил та вимагати від останнього надати відповідні медичні документи або пройти медичне обстеження, на підставі яких здійснюється оцінка ризику щодо укладання договору страхування.

Однак, судом встановлено та підтверджується належними доказами у справі те, що відповідач на момент укладання договору страхування життя 18.01.2006 р. і по день смерті страхувальника ІНФОРМАЦІЯ_1, не мав жодних сумнівів з приводу здоров'я застрахованої особи, та не вимагав відповідних медичних документів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Страховик, згідно із ч. 3 ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно із ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 992 ЦК України в разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі встановленому договором або законом.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно ч.3 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату, або виплату страхового відшкодування в передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати ( страхування відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки ( штрафу, пені) розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п. 5.2. Правил страхування, страховий випадок - подія, передбачена Договором, яка відбулася та з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити страхову виплату вигодонабувачу. Одним із основних страхових випадків, відповідно до п. 5.3.4. Правил страхування є смерть Застрахованої особи, яка настала під час дії Договору.

Порядок укладання договору страхування з фізичними особами визначений Правилами страхування, де у п. 12.1.4 чітко визначено, що для укладання Договору страхування Страховик може запросити додаткові документи, що характеризують ступінь ризику та (або) вимагати медичного обстеження застрахованої особи, пунктом 14.3.2. цих Правил передбачено, що при укладанні договору Страховик має право вимагати результати медичного огляду Застрахованої особи та інші документи, необхідні для оцінки ймовірності настання страхового випадку. У випадку якщо Відповідач мав сумніви з приводу стану здоров'я Страхувальника під час укладання договору страхування життя, він мав повне право скористатися даними пунктами Правил та вимагати від останнього надати відповідні медичні документи або пройти медичне обстеження, на підставі яких здійснюється оцінка ризику щодо укладання договору страхування

Згідно з ч.2. ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної ( немайнової) шкоди.

Колегія суддів таким чином повністю погоджується з висновками місцевого суду проте, що відмова відповідача в виплаті позивачу ОСОБА_2 коштів з тих підстав, що страхувальник свідомо надав неправдиві відомості при укладанні договору страхування життя щодо об'єкту страхування є необґрунтованою.

Також колегія суддів переконана, що місцевий суд правильно та обґрунтовано виходив з того, що Порядком укладання Договору страхування з фізичними особами визначений Правилами страхування, п. 12.1.4 яких чітко визначено, що для укладання договору страхування страховик може запросити додаткові документи, що характеризують ступінь ризику та (або) вимагати медичного обстеження застрахованої особи, пунктом 14.3.2. цих Правил передбачено, що при укладанні договору страховик має право вимагати результати медичного огляду застрахованої особи та інші документи, необхідні для оцінки ймовірності настання страхового випадку.

У випадку якщо відповідач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» мав сумніви з приводу стану здоров'я страхувальника ОСОБА_3 під час укладання договору страхування життя, він мав повне право скористатися даними пунктами Правил та вимагати від останнього надати відповідні медичні документи або пройти медичне обстеження, на підставі яких здійснюється оцінка ризику щодо укладання договору страхування. Однак, відповідач на момент укладання договору страхування життя 18.01.2006 р. і по день смерті страхувальника ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, не мав жодних сумнівів з приводу здоров'я застрахованої особи, та не вимагав відповідних медичних документів.

Згідно частин 1,2 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами

Таким чином колегія суддів не може взяти до уваги та досліджувати нові докази, які надані відповідачем ПАТ «Страхова компанія «ТАС» до суду апеляційної інстанції, оскільки їх неподання відповідачем до суду першої інстанції не було зумовлено поважними причинами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а основні доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ Т.Б. Сало

/підпис/ В.С. Марчук

Згідно з оригіналом: