Справа № 539/3415/16-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова С. В.

при секретарі Яценко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог зазначає що у 2006 році з відповідачем було укладено кредитний договір, у забезпечення якого додатково уклали договір іпотеки будинку. Також зазначає, що відділами ДВС Лубенського МУЮ та Полтавського МУЮ у Полтавській області у 2011 році винесено постанови про накладення арешту на нерухоме майно відповідача. Вказує, що заборгованість останнього станом на 29.10.2016 р. становить 63283,33 дол. США, що значно перевищує вартість предмету застави. Вважає, що право застави в банку виникло раніше накладених арештів. Відтак вважає, що вище вказані відділи ДВС не мали правових підстав для накладення обтяжень на заставне майно. Тому просить звільнити з-під арештів майно, що належить відповідачу, та стягнути з останнього судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду не заперечує.

Представник відповідача до суду також не з"явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, прохав в позовних вимогах ПАТ КБ "Приватбанк" відмовити .

Від третіх осіб надійшли клопотання за підписом начальників відділів ДВС Лубенського МУЮ та Полтавського МУЮ про розгляд справи у відсутності їх представників.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов на наступного.

Як вбачається з копії кредитного договору № PLL0GK00000089 від 07.12.2006 р., позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21674,00 дол. США.

На забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором цими ж особами було укладено іпотечний договір від 07.12.2006 р., предметом якого є будинок за адресою: м. Лубни туп. Крупської 11.

З доданих до позовної заяви копій відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та постанов про накладення арешту вбачається, що державними виконавцями відділів ДВС Лубенського та Київського ГУ юстиції у Полтавській області накладено наступні обтяження:

- 26.01.2011 р. зареєстровано арешт на все нерухоме майно відповідача, згідно постанови ДВС Лубенського МУЮ від 20.01.2011 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача. При цьому стягувачем у вказаному виконавчому провадженні виступає ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

- 31.10.2011 р. зареєстровано арешт на все нерухоме майно відповідача, згідно постанови Київського ДВС Полтавського МУЮ від 28.10.2011 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно відповідача. При цьому стягувачем у вказаному виконавчому провадженні виступає ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

У позовній заяві представник позивача посилається на заборгованість відповідача за кредитним договором.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 59 «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 року - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд зазначає, що із матеріалів справи вбачається, що позивач є лише іпотекодержателем предмету іпотеки, а відтак не має прав передбачених для власників або володільців майна.

В той же час, як роз'яснено у п.2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»:

Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).

Такі ж позиції зазначені в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» - за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Таким чином право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту нерозривно повязане з особою власника або володільця майна.

В той же час у справі відсутні докази звернення позивача до суду з позовом про накладення стягнення на предмет іпотеки, та задоволення судом таких вимог, а значить позивач прав власника чи володільця не має, тому вимоги про звільнення майна з-під арешту є безпідставними.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Відтак права іпотекодержателя задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Також, суду не надано доказів на підтвердження суми заборгованості відповідача перед банком, яка дорівнює або є більшої вартості предмета іпотеки.

Так само, в справі відсутні відомості про стан виконавчих проваджень в межах яких накладались обтяження, та чи реалізовано можливості позасудового врегулювання спору шляхом звернення стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідних відділів Державної виконавчої служби з заявою про зняття арешту з майна боржника, та подальшою можливістю подання відповідної скарги на дії державного виконавця в порядку розділу VIІ Цивільного процесуального кодексу України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Суд зазначає, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладені обставини справи та норми законодавства, беручи до уваги права й обовязки сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_2 С. В.