АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/4612/15-ц Головуючий 1 інстанції - Міндарьова М.Ю.
Провадження № 22-ц/790/4836/16 Доповідач - Коровін С.Г
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коровіна С.Г.,

суддів - Бездітка В.М., Довгаль А.П.,

при секретарі - Личак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа - Червонозаводський районний відділ у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про усунення перешкод, виселення, зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 із позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та знятті відповідачів з реєстраційного обліку. Позивачі посилалися на те, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачі є їх батьками. Позивачі стверджували, що відповідачі проживають у спірних приміщеннях без будь-яких правових підстав. Добровільно залишити вказані приміщення відповідачі не бажають.

Позивачі також посилалися на те, що правомірність проживання та реєстрації відповідачів в квартирах АДРЕСА_3 перевірялася судами при розгляді позовних вимог відповідачів до Харківської районної споживчої спілки Харківської облспоживспілки, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О. про визнання осіб наймачами, визнання права постійного проживання та права пріоритетної покупки, визнання недійсними договорів купівлі -продажу та дарування квартир, в задоволенні яких судом першої (рішення від 17.12.2013 року у справі № 2035/8322/2012 та від 14.10.2014 року у справі 2035/8440/2012) та апеляційної інстанції (ухвали від 11.03.2014 року у справі № 2035/8322/2012 та від 24.03.2015 року у справі 2035/8440/2012) було відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24.03.2015 року залишені без змін.

Сторони в судове засідання суду першої інстанції не з'явилися. Справу розглянуто у їх відсутність.

Рішенням суду першої інстанції позові вимоги задоволено частково.

Суд зобов'язав відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні приватною власністю, позивачів - квартирою АДРЕСА_1

Суд виселив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з квартир АДРЕСА_1

Стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивачів ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6суму сплаченого судового збору 121, 80 гривень з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі поставлено питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянти вважають, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам. Не враховано те, що відповідачі тривалий час проживають і користуються спірним житлом. Відповідачі також вважають, що позивачі отримали право на це житло неправомірно, а крім того проживаючи у квартирі тривалий час відповідачі набули право на проживання у квартирі. Іншого житла вони не мають. Ніхто, на їх думку, відповідно до вимог Конституції України не має права позбавити їх права на житло. Крім того апелянти вважають, що рішенням суду порушуються їх цивільні права і інтереси. Позивач не довів обґрунтованість позовних вимог, підстави для їх виселення без надання іншого житлового приміщення відсутні.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до довідки начальника адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України у Харківський області місце поживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані в квартирах АДРЕСА_1

Відповідно договорів дарування від 16 квітня 2014 року ОСОБА_10 подарував ОСОБА_8 квартиру №10, а 18 квітня 2014 року подарував ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції враховано, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що реєстрація місця проживання. в квартирах АДРЕСА_1 в них була, задовго до набуття ОСОБА_4 права власності, а також фактичне користування ними вказаними квартирами протягом тривалого строку дають підстави вважати їх наймачами квартир, не прийнято до уваги.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також зазначалося, що як встановлено судами, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 року, яке набрало законної сили 11.03.2014 року, відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_13 в позові до Харківської районної споживчої спілки Харківської облспоживспілки, ОСОБА_14, ОСОБА_10 третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О., про визнання наймачами, визнання права постійного проживання та права пріоритетної покупки, визнання недійсним договору купівлі - продажу та дарування квартир.

Судовими рішеннями у зазначеній справі встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_13 не є наймачами зайнятих ними квартир АДРЕСА_4

Судом встановлено, що 18.04.2014 року позивач ОСОБА_4 за договором дарування квартири №327 від 18 квітня 2014 року посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.І., безоплатно передав власній малолітній доньці - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 у дар квартиру за АДРЕСА_5 яка складається в цілому з однієї житлової кімнати, житловою площею 13,3 кв.м., загальною площею 18,4 кв.м. Зі сторони «Обдаровуваної» малолітньої доньки зазначений договір дарування підписано її матірю ОСОБА_5, як законним представником від імені малолітньої доньки, ОСОБА_12, яка проживає разом з матірю та батьком за адресою: АДРЕСА_6

18.04.2014 року проведено державну реєстрацію права власності державним реєстратором приватним нотаріусом Харківський міський нотаріальний округ Бідонько Л.Л., за договором дарування серія та номер 327 від 18.04.2014, за власником ОСОБА_12, реєстраційний номер облікової картки платника податків, та видано витяг №20717362 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно договору дарування квартири №310 від 16 квітня 2014 року посвідченим, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л., безоплатно передав малолітній племінниці ОСОБА_8, у дар квартиру за АДРЕСА_7, яка складається в цілому з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,7 кв.м., загальною площею 24,6 кв.м.. Зі сторони «Обдаровуваної» малолітньої племінниці зазначений договір дарування підписано її батьком, який є рідним братом «Дарувальника» ОСОБА_6, як законним представником від імені малолітньої доньки, ОСОБА_8, яка проживає разом з матірю та батьком за адресою: АДРЕСА_8

16.04.2014 року проведено державну реєстрацію права власності державним реєстратором приватним нотаріусом Харківський міський нотаріальний округ Бідонько Л.Л., за договором дарування серія та номер 310 від 16.04.2014 року, за власником ОСОБА_8, номер запису про право власності №5373090 та видано витяг №20576217 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом першої інстанції враховано, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надали жодного доказу правомірного користування квартирами АДРЕСА_1, власниками яких є ОСОБА_12 та ОСОБА_8

Судом встановлено, що відповідачі не збираючись добровільно звільняти вказане житло, чим створюють навмисні перешкоди для позивачів щодо вселення них в квартири.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що сам факт реєстрації і проживання відповідачів у спірних квартирах, не породжує підстав для виникнення приватно - правових цивільних правовідносин з приводу найму житла, які врегульовано нормами Цивільного кодексу та нормами Житлового кодексу

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому такими діями відповідачами порушені права та законні інтереси позивачів у справі.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно приписів ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно ч. 2 статті 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно до ч. 1 ст.177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 243 СК України опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років.

Згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири).

Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Оскільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч.1 ст.321 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідачі не є членами родини власників житлових приміщень, не доведено, що між власниками спірного майна та відповідачами є будь-яки договори щодо користування спірними приміщеннями. Самостійно звільнити приміщення, що їм не належать та знятися з реєстраційного обліку не бажають.

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги та усунув перешкоди у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з цих житлових приміщень.

Стосовно вимоги про надання ключів позивачам від спірних квартир, то дані вимоги не є належним способом захисту порушеного права і вказане питання має вирішуватись в рамках виконавчого провадження під час виконання рішення суду про витребування майна.

Щодо позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, то суд першої інстанції у їх задоволенні відмовив, оскільки відповідно до статті 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема,судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення, а тому вирішення цього питання шляхом ухвалення рішення в цій частині при позитивному вирішенні питання про виселення, не потребує.

Крім того в цій частині позивачи рішеня суду не оскаржують.

Питання щодо судових витрат вирішено у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам і обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -