Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

31 березня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Києві померла її матір, ОСОБА_2, якою за життя було складено заповіт від 04.06.2009 року, згідно якого вона заповідала їй 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд та земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є., на підставі її заяви була заведена спадкова справа № 1200/2013 щодо майна померлої ОСОБА_2, яке складається, згідно із заповітом, з 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1

Посилається на те, що 31.03.2014 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 15-364 на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини земельної ділянки від площі 0,0873 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, який знаходиться у АДРЕСА_1, було відмовлено, на підставі постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 31.03.2014 року, яка була обумовлена відсутністю правовстановлюючого документа про належність вказаної частини житлового будинку спадкодавцю.

Звертає увагу суду на те, що вказана 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд належала на праві власності її померлій матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 23.11.1988 року, реєстровий № 13н-1565, однак його оригінал було втрачено, що позбавило її можливості надати його нотаріусу і що в свою чергу стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 328, 346, 1216, 1218, 1233, 1261 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, звертається з даним позовом до суду.

В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надали заяви згідно яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання також не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника третьої особи до суду надано пояснення по справі відповідно до яких просить розглядати справу в їх відсутність за наявними в матеріалах справи документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення, відповідно до діючого законодавства. Причини неявки представника відповідача суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу та ухвалити рішення при заочному її розгляді за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Посвідки про народження НОМЕР_3 батьками ОСОБА_4 значаться: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_2 (а.с. 8).

02.08.1967 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6 і їй після реєстрації одруження присвоєно прізвище - ОСОБА_6 (а.с. 9).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, а саме позивачем по справі.

25.07.2013 року померла мати позивачки - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (а.с. 20).

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт згідно якого заповіла належні їй на праві власності ? частину житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

З врахуванням вищевикладеного, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на вказане майно.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2013 року позивачка звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері (а.с. 104).

31.03.2014 року позивачка звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 131).

31.03.2014 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини земельної ділянки від площі 0,0873 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 143).

Крім того, 31.03.2014 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, який знаходиться у АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану частину житлового будинку (а.с. 146).

Як вже зазначалося вище, позивачка вказуючи на те, що спірна частина житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд належала на праві власності її померлій матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оригінал якого було втрачено, що позбавило її можливості надати його нотаріусу, звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Судом встановлено, що дійсно за даними БТІ, 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 23.11.1988 року, реєстровий № 13н-1565, зареєстрованого КП «КМБТІ» 16.12.1988 року, за реєстровим № 13511 в реєстровій книзі д. 44-5, що об'єктивно підтверджується Інформаційною довідкою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 14.11.2013 року ПБ-2013 № 2500 (а.с. 20).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, який знаходиться у АДРЕСА_1 дійсно є спадковим майном після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2, однак у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування визначене ст. 1223 ЦК України.

Зі змісту ст.ст. 15-16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема бути визнання права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Зокрема однією із підстав набуття права власності, є спадкування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що спірна 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, який знаходиться у АДРЕСА_1 дійсно належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_2

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив , що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що спірна 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, який знаходиться у АДРЕСА_1 дійсно належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивачки та необхідності задоволення її позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на її користь підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 925, 55 грн.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 213-214, 218, 221, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель

та споруд, що знаходиться в місті АДРЕСА_1, в

порядку спадкування за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2

Іванівни.

Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 925, 55 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко