Провадження № 2/161/589/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Унівесал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що 30.01.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CL 16293, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 7 300 дол. США, з встановленою процентною ставкою в розмірі 24% річних, підвищеною процентною ставкою 72 % річних, з кінцевим терміном повернення до 15 січня 2013 року. У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань, 20.08.2009 року між сторонами було укладено угоду про припинення зобовязань за кредитним договором № CL 16293. Відповідно до умов даної угоди, сторони визнали загальний розмір заборгованості за основним договором 7 286,33 дол. США та у випадку невиконання умов даної угоди сторони повертаються до умов за кредитним договором. Оскільки, відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконала умов угоди від 30.01.2008 року, сторони повернулися до виконання основного зобовязання, станом на 24.09.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 22071,86 дол. США.

Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач порушуючи умови кредитного договору не сплачувала кошти в рахунок погашення заборгованості, а тому між сторонами було укладено додаткову угоду про припинення зобовязань, дана угода була акційною. Згідно з умовами угоди, відповідач мала вносити регулярні платежі, пропуск сплати яких автоматично повертав сторони до виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідач сплачувала кошти до грудня 2009 року, потім почала пропускати, а тому з даного періоду умови угоди анулювалися і відсотки нараховувалися за основним зобовязанням. Всі наступні проплати йшли на виконання основного зобовязання. Трьохрічний строк предявлення вимоги до боржника не пропущений, оскільки відраховувався від передбаченої умовами договору дати сплати останнього платежу 15.01.2013 року. Відсотки за договором були підвищені в односторонньому порядку ще в 2008 році, про що позичальнику були направлені повідомлення. А тому, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали, заперечували щодо їх задоволення.

Відповідач суду пояснила, що уклала з банком угоду про припинення зобовязань, вносила кошти на виконання цієї угоди, заборгованість за кредитом була повністю сплачена ще в 2011 року, жодних повідомлень про наявність заборгованості від банку не надходило протягом трьох років після цього.

Представник відповідача пояснив, умовами кредитного договору було передбачено процентну ставку за використання кредитних коштів в розмірі 24%, а в представленому розрахунку значиться 90% річних, що значно змінює умови договору. Про односторонню зміну розміру відсоткової ставки ніхто не повідомляв. Розрахунок боргу не відповідає умовам договору.

Крім того, просили застосувати строк позовної давності, оскільки останній платіж був внесений відповідачем 28.11.2011 року, а з позовом до суду банк звернувся в 2015 році.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Судом встановлено, що 30.01.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CL 16293, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 7 300 дол. США, з встановленою процентною ставкою в розмірі 24% річних, підвищеною процентною ставкою (в разі прострочення платежів) 72 % річних, з кінцевим терміном повернення до 15 січня 2013 року (а.с. 6-14).

Відповідно до п.2.3 кредитного договору кредитор має право збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1. Договору. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово.

На підставі п.2.3 основного договору починаючи з 15 липня 2008 року в звязку існуючими на той час тенденціями у фінансовій сфері та економічною ситуацією в Україні, банком в односторонньому порядку було змінено відсоткові ставки за кредитами: базова процентна ставка 30% річних, підвищена процентна ставка (у разі прострочення платежу) 90% річних. Такі дії банку відповідали чинному на той час законодавству.

Про підвищення відсоткової ставки за кредитом банк повідомив відповідача листом у встановленому законом і договором порядку, що підтверджується копією листа та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.93-94).

А тому, покликання сторони відповідача щодо неправомірності нарахування підвищених відсотків за кредитом не відповідають встановленим обставинам.

20.08.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено угоду про припинення зобовязань за Договором № CL 16293 від 30.01.2008 року, відповідно до умов якої сторони визначили, що станом на 20.08.2009 року загальний розмір заборгованості (без врахування суми неустойки: штрафу та пені) за вищевказаним Основним договором становить 7 286,33 дол. США (а.с. 20-22).

Відповідно до п.2, п.п. 2.1 Угоди, підписанням даної угоди сторони погодили можливість припинення зобовязань позичальника за основним договором, за умови повного виконання всіх передбачених даною угодою умов. Позичальник зобовязувався в період з 20.08.2009 рок до 15.07.2010 року, включно сплатити грошову суму в розмірі 5 100,43 дол. США рівними платежами.

У випадку прострочення позичальником сплати хоча б одного платежу та/або неналежного виконання ним своїх зобовязань згідно п. 2.1 Угоди, з першого дня такого прострочення та/або неналежного виконання автоматично втрачають свою чинність пункти 2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Угоди. Позичальник зобовязується виконати свої зобовязання за основним договором в повному обсязі. При цьому фактично внесені платежі згідно п. 2.1. кредитор шляхом договірного списання направляє в рахунок погашення зобовязань позичальника за основним договором, із застосуванням черговості погашення, передбаченої основним договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи (а.с. 45-68), судом встановлено, що на виконання умов укладеної угоди про припинення зобовязань, відповідач вносила кошти з серпня 2009 року по грудень 2009 року включно, наступні платежі було зроблено з порушенням графіку в квітні 2010 року, жовтні 2010 року, січні 2011 року та листопаді 2011 року. Тобто, фактично з січня 2010 року відповідач не виконала умови укладеної угоди, що призвело до автоматичного припинення її дії щодо прощення боргу та повернення боржника до виконання кредитних зобовязань за основним договором № CL 16293 від 30.01.2008 року.

Станом на 2010 рік основний кредитний договір діяв зі зміненими відсотковими ставками.

Індивідуальними умовами надання та погашення кредиту (а.с.12) було передбачено суму щомісячного платежу в розмірі 209,39 доларів США, дату останнього платежу 15.01.2013 року, суму останнього платежу 208,93 доларів США.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність -- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Сторона відповідача заявляла клопотання про застосування позовної давності.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Останній місячний платіж відповідачу слід було внести 15.01.2013 року, а до суду банк звернувся з позовом 17.11.2015 року, тобто в межах установленого законом строку позовної давності.

А тому, заява сторони відповідача про застосування позовної даності не підлягає до задоволення.

Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що в звязку з порушенням позичальником умов договору щодо сплати заборгованості за кредитом та відсотками 24.06.2014 року банком на адресу відповідача надсилалася вимога про повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування коштами, яка була отримана відповідачем (а.с.29). Однак, дана вимога залишена відповідачем поза увагою, в добровільному порядку кошти у визначеному розмірі повернуті не були.

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 18,19) вбачається, що станом на 24.09.2015 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 22 071,86 дол. США, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту 4 645,98 дол. США, відсотків 1 832,25 дол. США, відсотків за підвищеною відсотковою ставкою 15 593,63 дол. США.

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено правомірність нарахування відсотків за договором у збільшеному розмірі.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 22 071,86 дол. США.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Унівесал Банк» 22 071 (двадцять дві тисячі сімдесят один) долар США 86 центів заборгованості за кредитним договором № CL 16293 від 30 січня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Унівесал Банк» 7 619 (сім тисяч шістсот девятнадцять) гривень 88 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій