Справа № 466/4507/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

при секретарі - Ваврин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 3761959,15грн. та 3% річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 285906,07 грн., а також судових витрат.

В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що 27 липня 2011 року між ОСОБА_1 - позикодавцем та ОСОБА_2 - позичальником укладено Договір позики № 01-04/09.

У відповідності до п.2.1. Договору позики ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв грошову суму в розмірі 723430,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5 765 737,00 грн. (п'ять мільйонів сімсот шістдесят п'ять тисяч сімсот тридцять сім грн. 00 коп.) згідно курсу НБУ 7,97 грн. /1 долар США, станом на день надання позики.

На підтвердження отримання грошових коштів від ОСОБА_1А, ОСОБА_2 додатково складено розписку від 27 липня 2011 року.

У строк, встановлений Договором позики, ОСОБА_2 суму грошових коштів ОСОБА_1 не повернув, у зв'язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області про стягнення грошових коштів.

07 травня 2014 року рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № З72/1267/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю - вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 441 710,89 грн. та 3 654,00 грн. - суми судового збору.

07 травня 2014 року, між ОСОБА_1 - кредитором та ОСОБА_3 - поручителем, укладено Договір поруки, згідно якого поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання Боржником ОСОБА_4 зобов'язання (п.6 Договору поруки), яким є зобов'язання Боржника сплатити на користь Кредитора суму коштів в розмірі 6441710 гривень, 89 копійок на виконання договору позики № 01-04/09 від 27 липня 2011 року, що укладений між Кредитором (Позикодавцем) та Боржником (Позичальником), що підтверджено Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2014 року у справі № 372/1267/14-ц з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також зобов'язання боржника сплатити на користь Кредитора три проценти річних від простроченої суми (в разі фактичного допущения прострочення виконання зобов'язання) (п.4 Договору поруки).

Належним виконанням Боржником ОСОБА_4 зобов'язання за Договором поруки є сплата Боржником на користь Кредитора грошової суми в розмірі 6 441 710 гривень, 89 копійок в день набрання Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2014 року у справі № 372/1267/14-ц законної сили (п.7 Договору поруки).

В разі порушення ОСОБА_4 зобов'язання, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором солідарно (п.8 Договору поруки). Строк поруки встановлено в три роки (п.10 Договору поруки).

Рішення суду набрало законної сили 27 травня 2014 року, що підтверджується виконавчим листом № 372/1267/14-ц, який видано Обухівським районним судом Київської області 25 червня 2014 року, проте Боржник грошового обов'язку не виконав.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми.

ОСОБА_5 зазначає, що у судовому засіданні у даній справі, яке відбулося 06 листопада 2015 року, представником позивача було подано пояснення по справі, в яких вказано, що 04 вересня 2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено ОСОБА_5 угоду №1 до Договору поруки. ОСОБА_5 угодою Сторони вирішили припинити дію Договору поруки від 07.05.2014р. за взаємною згодою з 04.09.2015р.

За таких обставин, оскільки з 04.09.2015р. порука припинена, зобов'язань у ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 немає, а тому підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_3 відсутні. З врахуванням вищевикладеного, змушений звернутися до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 позов заперечив, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився повторно, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики № 01-04/09.

У відповідності до п.2.1. Договору позики, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв грошову суму в розмірі 723430,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5765737,00 грн. згідно курсу НБУ 7,97 грн. /1 долар США, станом на день надання позики.

На підтвердження отримання грошових коштів від ОСОБА_1А, ОСОБА_2 додатково складено розписку від 27 липня 2011 року.

У строк, встановлений Договором позики, ОСОБА_2 суму грошових коштів ОСОБА_1 не повернув, у зв'язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області про стягнення грошових коштів.

07 травня 2014 року рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № З72/1267/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю - вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 441 710,89 грн. та 3 654,00 грн. - суми судового збору. Рішення набрало законної сили.

07 травня 2014 року, між ОСОБА_1 - кредитором та ОСОБА_3 - поручителем, укладено Договір поруки, згідно якого поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання Боржником ОСОБА_4 зобов'язання (п.6 Договору поруки), яким є зобов'язання Боржника сплатити на користь Кредитора суму коштів в розмірі 6441710 гривень 89 копійок на виконання договору позики № 01-04/09 від 27 липня 2011 року, що укладений між Кредитором (Позикодавцем) та Боржником (Позичальником), що підтверджено Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2014 року у справі № 372/1267/14-ц з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також зобов'язання боржника сплатити на користь Кредитора три проценти річних від простроченої суми (в разі фактичного допущения прострочення виконання зобов'язання) (п.4 Договору поруки).

07.05.2014 року Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист №372/1267/14ц, який предявлений до виконання.

Окрім цього, судом встановлено, що 04 вересня 2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено ОСОБА_5 угоду №1 до Договору поруки. ОСОБА_5 угодою сторони вирішили припинити дію Договору поруки від 07.05.2014р. за взаємною згодою з 04.09.2015р. За таких обставин, оскільки з 04.09.2015р. порука припинена, зобов'язань у ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 немає, а тому підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_3 відсутні.

Відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

На думку суду, за змістом ст. 625 ч. 2 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, відкриття виконавчого провадження, його виконання чи його зупинення.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, задовольняючи позов і стягуючи три проценти річних та інфляційні втрати, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Крім того, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наведена правова позиція знаходить своє підтвердження у Постанові Верхового Суду України від 04.07.11р у справі № 3-65гс11, а отже, саме лише прийняття Обухівським районним судом Київської області рішення у справі № 372/1267/14-ц про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 3761959,15грн. та 3% річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 285906,07 грн.

Разом з тим, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 3654, 00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 524, 546, 611, 625, 1049 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: 08711, Київська область, Обухівський район, смт.Козин, вул.Лугова, 9, І.к. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: 02140, АДРЕСА_1, І.к. НОМЕР_2) грошову суму в розмірі 4 047 865, 22(чотири мільйони сорок сім тисяч вісімсот шістдесят пять гривень) 22 коп, з яких: 3 761 959,15 (три мільйони сімсот шістдесят одна тисяча девятсот пятдесят девять гривень) 15 коп.- сума інфляційного збільшення суми боргу, 285906,07( двісті вісімдесят пять тисяч девятсот сім гривень) 7 копійок сума 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: 08711, Київська область, Обухівський район, смт.Козин, вул..Лугова, 9, І.к. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: 02140, АДРЕСА_1, І.к. НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 3 645 (три тисячі шістсот сорок пять) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_7