Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №322/57/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шиш Ю.Б.
Провадження №22-ц/778/1667/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання недійсним договору та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 07 грудня 2015 року між ним та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» був укладений договір фінансового лізингу №002874, предметом якого є трактор МТЗ-892, вартістю 19 444,44 доларів США, що еквівалентно 490 000 грн. станом на день підписання договору. На виконання вказаного договору позивачем було внесено 49 000 грн.

Позивач вважає вказаний договір недійсним, посилаючись на те, що у додатках 1 та 2 до вказаного договору вказано іншу модель трактора, а саме МТЗ 82.1, відповідачем не було додержано вимог ст. 799 Цивільного кодексу України про нотаріальне посвідчення вказаного договору, сторонами договору не було підписано додаток № 3, який є невідємною частиною договору, договір не містить рік випуску трактору, та його колір.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Повторно відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» не зявився до апеляційного суду, повідомлений про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.70).

Причини неявки в судове засідання не повідомив, будь яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень по справі від ТОВ «ЛК «Ваш авто» не надходило.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив із того, що договір лізингу не потребує обовязкової нотаріальної форми, а не підписання Додатку № 3 до договору не свідчить про недосягнення згоди сторін щодо усіх істотних умов договору.

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про включення до спірного договору несправедливих умов та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Спірні правовідносини виникли у сторін по справі щодо визнання вказаного договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсного правочину шляхом стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь позивача сплачених коштів в сумі 49 000 грн.

Встановлено, що 07 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» укладено договір фінансового лізингу №002874. На підставі цього договору ОСОБА_3 було сплачено відповідачу адміністративний платіж у сумі 49 000 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» №N1AEJ56032 від 07.12.2015 року (а.с.16).

Пунктом 1.1 договору визначено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 договору), а саме трактор МТЗ-892 з обємом/типом двигуна 4,75.

У Додатку №2 до договору предметом лізингу визначено трактор МТЗ-82.1 (а.с.41)

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.6, ч.1 ст.7, ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.1, ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Спірний договір фінансового лізингу є споживчим договором і до нього застосовується Закон України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що строк лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком № 3 до цього договору.

Пунктом 17.2 Перехідних положень вказаного договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення , розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Згідно п.17.4 Договору підписання даного договору та додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» , що стосується змісту договору та додатків, проінформований про всі можливі витрати у звязку із укладенням та виконанням договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання. Додатки до нього є невідємною частиною договору ( п.2.1 та п. 16.13 договору).

В матеріалах справи відсутній Додаток № 3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами» та будь-які докази його підписання сторонами, щоє порушенням ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди ( чи її умов) недійсною.

У відповідності з ч.ч. 1, 2, п.п. 4, 7, 10 ч. 3, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття» несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно п.5.4 Договору лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти Лізингодавця, як власника предмету лізингу, щодо будь-якого травмування,смерті, пошкодження чи іншої шкоди, заподіяної внаслідок володіння та експлуатації предмету лізингу.

Пунктом 7.3 Договору страхування предмета лізингу здійснюється за рахунок споживача але на користь Лізингодавця.

Отже, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, колегія суддів вважає доведеним включення відповідачем у договорі несправедливих умов.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли заміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимог споживача договір може бути визнано недійсним у цілому ( ч. ч. 5.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

В силу ч.1 ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Аналізуючи зміст спірного договору фінансового лізингу від 07 грудня 2015 року , укладеного між сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не отримав інформацію щодо істотних умов договору, які передують укладенню договору, зокрема, відносно предмету лізингу та відносно відповідальності за договором, які є несправедливими для нього, як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобовязання щодо предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не несе, а лізингоодержувачу при розірванні договору фінансового лізингу за умови невиконання своїх зобовязань лізингодавцем не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і в цьому разі всупереч принципу добросовісності договору наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Встановлено, що договір фінансового лізингу №002874 від 07 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 24 квітня 2014 року № 6-122цс14, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15, від 02.03.2016 року № 6-3090цс15.

З мотивів, викладених вище, судова колегія приходить до висновку, що спірний договір фінансового лізингу №002874 від 07 грудня 2015 року суперечить положенням вищевказаних норм Закону, а тому наявні підстави для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч. ст. 215 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму адміністративного платежу згідно договору фінансового лізингу в розмірі 49 000 грн..

Відповідач у справі, будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився та доказів на підтвердження своїх заперечень та на спростування доказів поданих позивачем на подав, у звязку з чим колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем своїх позивних вимог.

Згідно ч. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір: 1 157 грн. 52 коп. за позовними вимогами майнового характеру (551,20 грн. у суді першої інстанції + 606,32 грн. апеляційна інстанція), та 1 157 грн. 52 коп. за позовними вимогами немайнового характеру (551,20+606,32), а всього 2 315 грн. 04 коп..

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №002874 від 07.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 49 000 (сорок девять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» в доход держави 2 315 (дві тисячі триста пятнадцять) грн. 04 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2