Справа № 404/2873/16-ц
Номер провадження 2/404/2070/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Галагана О.В.,

при секретарі - Бокатенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, після остаточного уточнення просив:

- вселити його в квартиру № 34, що в будинку № 14/22 по вул. Євгена Тельнова в м. Кропивницькому;

- зобовязати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою № 34, що в будинку № 14/22 по вул. Євгена Тельнова в м. Кропивницькому та надати йому дублікат ключів від дверей квартири.

На обґрунтування позову зазначено, що позивач набув право користування квартирою № 34, що в будинку № 14/22 по вул. Євгена Тельнова в м. Кропивницькому, яка належить відповідачу на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.09.2012 року, яким його було вселено у вище вказану квартиру.

Вважає, що оскільки припинились сімейні відносини між членами сімї власника, та набуття в даному випадку статусу колишнього члена сімї, не тягне за собою автоматичного припинення ним права користування жилим приміщенням. Сам факт проживання в квартирі відповідача та його обліку обєктивно не є перешкодою для розпорядження позивачем цим приміщенням на свій розсуд.

В звязку з цим для захисту своїх порушених прав звернувся до суду з даним позовом.

10.08.2016 року ухвалою Кіровського районного м. Кіровограда прийнято зустрічну позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення права користування житловим приміщенням до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вчинення певних дій, а вимоги по ним обєднано в одне провадження (а.с. 47-48).

Відповідно до уточненого зустрічного позову ОСОБА_2остаточно просила:

- визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 34, що в будинку № 14/22 по вул. Євгена Тельнова в м. Кропивницькому;

- зняти ОСОБА_1 з місця проживання (а.с. 72).

На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 16.06.2016 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_3 квартиру № 34, що в будинку № 14/22 по вул. Євгена Тельнова в м. Кропивницькому.

Сторонами визначені суттєві умови договору та зазначено, що особи, які мають права на користування квартирою на момент укладення договору купівлі-продажу квартири відсутні. Але у відчужуваній квартирі зареєстрований ОСОБА_1, який здійснює обмеження її, як власника в користуванні управлінні майном, намагається безпідставно вселитися в її квартиру, намагається покласти на неї зобовязання і вчинити дії, що суперечать діючому законодавству та Конституції України.

ОСОБА_1 в квартирі не проживає з липня 2012 року, попереднім власникам створював перешкоди в користуванні майном, змінював замки, не допускав мешкати свою дружину та доньку, виносив речі з квартири, не сплачував комунальні платежі. Крім того, позивач є власником ? частини квартири № 106 буд. 12 по вул. Гр. ОСОБА_4 в м. Кропивницькому, в якій мешкає без реєстрації місця проживання.

В звязку з тим, що позивач чинить їй перешкоди в праві користування майном та створює всілякі перешкоди в тому числі через відділ ДВС, вона звернулась до суду за захистом свого порушеного права з даним зустрічним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги по первісному позову підтримав та просив суд їх задовольнити. Щодо зустрічного позову заперечив, відповідно до наданих письмових заперечень просив відмовити в його задоволенні, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 переоформили спірну квартиру на підставну особу, якою і є позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 з метою умисного уникнення від виконання рішень суду про вселення його до спірної квартири (а.с 73-76).

Представник відповідача проти первісного позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки позивач чинить перешкоди відповідачу в користуванні та розпорядженні її майном, а саме спірною квартирою.

22.07.2016 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда до розгляду у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено ОСОБА_3, яка попереднього власника квартири, що є предметом спору (а.с. 39).

В судовому засіданні представник третьої особи щодо позовних вимог позивача заперечив, вказав на доцільність задоволення зустрічного позову.

Суд заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 24.09.2012 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення - задоволено частково та вселено ОСОБА_1 в квартиру №34, що в будинку № 14/22 по проспекту Правди в м. Кіровограді, зобовязано ОСОБА_5 надати ОСОБА_1 дублікат ключів від замків дверей квартири № 34, що в будинку № 14/22 по проспекту Правди в м. Кіровограді та не чинити перешкоди в користуванні вказаною квартирою. У задоволенні вимоги щодо зобовязано ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні особистим майном ОСОБА_1, зокрема - одягом, взуттям, головними уборами, нижньою білизною, ковдрами, посудом, холодильником , пральною машиною, музичним центром, телевізором, документами по роботі, меблями, яке залишилось під заставою відповідача - відмовлено (а.с. 81-84).

Даним рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу , нотаріально посвідченому 8 жовтня 1997 року.

У вказаній квартирі зареєстрований з червня 2005 року позивач та фактично проживав в ній з дочкою ОСОБА_5 - ОСОБА_3 до липня 2012 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, який 17.09.2008 року розірвано.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2012 року, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2012 року, скасовано. В задоволенні позову Бур»янської Г.І. до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права власності на квартиру, шляхом виселення і зняття його з реєстраційного обліку відмовлено (а.с. 77-80).

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 був вселений в спірну квартиру за згодою Бур»янської Г.І. як член сім»ї і постійно проживав в ній, перебуваючи з дочкою позивачки (Бур»янської Г.І.) в зареєстрованому шлюбі. Позивач визнавала, що погоджувалась на проживання відповідача (ОСОБА_1А.) в квартирі і після розірвання в 2008 році його з дочкою шлюбі. Ураховуючи те, що ОСОБА_1 вселився до спірної квартири в установленому законом порядку та набув прав і обовязків, передбачених ст. 157 ЖК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25.04.2012 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні прав власності залишено без змін.

09.01.2014 року рішенням колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2013 року скасовано:

- в частині задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1, третя особа: Управління ДМС України в Кіровоградській області про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням й ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні зазначених позовних вимог,

- в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, зобовязання надати ключі і не чинити перешкоди у користуванні квартирою та ухвалено в цій частині нове рішення, яким вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2. Зобовязано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою № 34, що у будинку № 14/22 по прос. Правди у м. Кіровограді та надати ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання нікчемним договору дарування та його скасування залишено без змін (а.с. 85-87).

26.05.2014 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда позов ОСОБА_7, в інтересах якої діяла мати ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківський прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача служба у справах дітей Кіровоградської міської рада задоволено в повному обсязі та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлено батьківських прав у відношенні його дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 101-103).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення сервітуту на право користування квартирою №34 по проспекту Правди, 14/22 в м. Кіровограді; позбавлення права користування квартирою та виселення з квартири АДРЕСА_3 - відмолено(а.с. 88-97).

11.08.2015 року згідно ату мешканців будинку 14/22, що по прос. Правди в м. Кіровограді позивач був примусово вселений до спірної квартири, він змінив замки на вхідних дверях квартири і з тих пір і по сей день чинить перешкоди та не допускає до помешкання власника квартири ОСОБА_1 та її неповнолітню доньку ОСОБА_7 Крім того, не зважаючи на те, що він був вселений в квартиру, проте жодного дня не проживав, а лише періодично зявлявся (а.с. 111).

Згідно до акту складеного мешканцями спірної кварти від 01.07.2015 року, ОСОБА_1 чинить перешкоди власнику у доступі до квартири, змінив замки на вхідних дверях звязку з чим власник не може сплачувати за комунальні послуги, а ОСОБА_1 платити відмовляється, тому заборгованість зростає (а.с. 113).

10.11.2015 року на підставі акту складеного сусідами спірної квартири, позивач вигнав з квартири ОСОБА_3, змінив замки на вхідних дверях та чинить перешкоди власнику у доступі до квартири (а.с. 112).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 06.07.2016 року власником квартири № 34, що в будинку № 14/22 по вул. Євгена Тельнова в м. Кропивницькомує ОСОБА_8(а.с. 36).

Відповідно акту огляду квартири АДРЕСА_4 від 27.04.2016 року, комісія дійшла висновку, що в даній квартирі на момент огляду ніхто не проживає та за її станом не доглядає, квартира навмисно доведена до неприродного для проживання стану (а.с. 108-109).

28.04.2016 року згідно акту обстеження умов позивач у даній квартирі зареєстрований, проте у зазначеній квартирі не проживає з липня 2012 року (а.с. 105).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР.

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2, як власник домоволодіння, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Таке право позивача, згідно ч.4 ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 64, 156 ЖК України, визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї має право вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Таким чином, після набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру № 34, яка розташована в будинку 14/22 по вулиці Є. Тельнова у м. Кропивницькому, ОСОБА_1 втратив право користування спірною квартирою, як особа, яка не належать до членів сімї нового власника.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту права власності ОСОБА_2, порушення якого виявляється у наявності перешкод у користуванні квартирою, у даному випадку буде припинення дії, яка порушує це право, а саме: позбавлення ОСОБА_1права користування квартирою № 34, яка розташована в будинку 14/22 по вулиці Є. Тельнова у м. Кропивницькому.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Із наведеної норми закону вбачається, що безпосередньо саме рішення суду про позбавлення права користування квартирою і є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, отже заявлені, як окремі, вимоги відповідача щодо зняття позивача з реєстрації не є передбаченим вказаним Законом способом захисту за відсутності доказів, що субєкт владних повноважень відмовляється вчинити покладені на нього функції державою по зняттю особи з реєстраційного обліку.

На підставі вищевикладеного суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, а саме задовольняє в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою № 34, яка розташована в будинку 14/22 по вулиці Є. Тельнова у м. Кропивницькому, та відмовляє у вимозі про зняття з реєстраційного обліку за вище наведених підстав.

Оскільки, задоволення зустрічного позову повністю виключає підстави до задоволення первісного, суд відмовляє у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі та керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення - відмовити в повному обсязі.

Задовольнити частково зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою № 34, яка розташована в будинку 14/22 по вулиці Є. Тельнова у м. Кропивницькому.

У задоволенні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зняття останнього з реєстраційного обліку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551 грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда