Справа №577/1288/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1137/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

10 березня 2016 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до суду із зазначеним позовом, просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 1 772 428,62 грн.

ПАТ "Укрсоцбанк" обґрунтовувало позов тим, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 23.06.2008 р. отримав кредит у сумі 42 363,69 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% річних на покупку транспортного засобу-автомобілю. Станом на 09.03.2016 р. умови договору не виконувались і утворилась заборгованість на суму 1 772 428,62 грн. з яких: 910159,31 грн.- заборгованість за кредитом; 862269,31 грн.- заборгованість за відсотками.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 1 772 428,62 грн. заборгованості за кредитним договором, 26586,43 грн.- судового збору та 1334 грн.- витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

23 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №753/2-56, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 42 363,69 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних та комісій з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 22 червня 2015 року на придбання автотранспортного засобу.

Відповідно пункту 1.3., 1.3.1 вищевказаного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з позичальником договір застави транспортного засобу заставною вартістю 194873 грн., що в еквіваленті складає 40182,48 доларів США.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 15 січня 2016 року утворилась заборгованість, яку в позовній заяві Банк визначив у розмірі 74002,98 грн. (1772428,62 грн.), з яких:

заборгованість за тілом кредиту 38001,25 дол. США (910159,31 грн.),

заборгованість за відсотками 36001,73 дол. США (862269,31 грн.) (а.с.7-9).

ПАТ "Укрсоцбанк" у даній справі не заявляє позову про стягнення заборгованості по пені та комісії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 1054-1057 ЦК України, виходив з обгрунтованості позову та з того, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування усіх обставин справи, прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах та їх належної правової оцінки. Постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції було встановлено, що зазначена у позовній заяві сума заборгованості за відсотками 36001,73 дол. США (862269,31 грн.) не відповідає наданому Банком розрахунку цієї суми. Зокрема, у розрахунку зазначено, що за період дії кредитного договору, тобто за період з 24.06.2008 р. по 23.06.2015 р.

- нараховано відсотків у валюті кредиту всього - 19 031,22 дол. США,

- сплачено відсотків у валюті кредиту - 3553,64 дол. США,

- розмір не отриманого доходу (тобто заборгованість за відсотками) - 15477,58 дол. США.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що розмір заборгованості ОСОБА_3 за відсотками по кредитному договору складає 15477,58 дол. США, а не 36001,73 дол. США, як помилково зазначено у позовній заяві. Представник Банку у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив, що у позові в частині суми заборгованості за відсотками була допущена помилка.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були підстави для часткового задоволення позову. Поряд з цим, обґрунтованими є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при вирішення спору положення діючого законодавства про позовну давність.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2016 року, тобто за день до розгляду справи у суді першої інстанції, ОСОБА_3 подав до суду заперечення на позов, які містили заяву про застосування позовної давності ( ас.50-51). Проте, названа заява судом першої інстанції не була розглянута по суті. Усуваючи цей недолік, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору на Позичальника покладається обовязок повернення суми кредиту відповідно до графіку, зазначеного у Додатку № 2, який є невід'ємною складовою Договору кредиту, при цьому, у разі, якщо день повернення Кредиту припадає на неробочий день Кредитора, то днем повернення Кредиту вважається попередній робочий день Кредитора.

Згідно з п. 2.4. договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щомісячно, не пізніше 05 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок №7742, відкритий в Конотопському відділенні СОФ АКБ "Укрсоцбанк" (а.с.3-6).

Зі змісту Договору та графіку погашення кредитної заборгованості вбачається, що передбачений договором порядок погашення заборгованості фактично передбачає графік щомісячних платежів у визначеному договором розмірі, отже погашення кредитної заборгованості передбачає періодичні строки сплати чергових платежів, які визначені місяцями.

Разом зі встановленням строку дії договору та встановленням порядку погашення заборгованості сторони встановили і строки виконання відповідачем окремих зобовязань по внесенню щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця строку.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Статтею 260 ЦК передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За статтею 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що між сторонами існує домовленість про збільшення позовної давності. За наведених обставин при вирішенні даної справи колегія суддів виходить із загального строку позовної давності у три роки, передбаченого ст. 257 ЦК України, та відсутності доказів про існування між сторонами договору про збільшення позовної давності, як це вимагається ст. 259 ЦК України.

При вирішенні справи колегія суддів керується правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), від 30 вересня 2015 року (справа № 6-154цс15) за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки вони відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України обов'язкові для усіх судів України.

Зокрема, у названих постановах була висловлена наступна правова позиція.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Вбачається, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

З урахуванням вищенаведеного при вирішенні питання про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором колегія судді виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що :

- заборгованість за тілом кредиту в сумі 38001,25 дол. США утворилась за період з 23.03.2009 р. по 23.06.2015 р.; останній платіж по погашенню тіла кредиту був здійснений 28.11.2008 р. в сумі 1842,44 дол. США. ;

- заборгованість за відсотками в сумі 15477,58 дол. США утворилась за період з 23.03.2009 р. по 23.06.2015 р.; останній платіж по погашенню відсотків був здійснений 18.11.2009 р. в сумі 121,79 дол. США ( ас. 8,9).

Таким чином, ОСОБА_3 припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту у грудні 2009 року, проте з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом Банк звернувся до суду лише 10 березня 2016 року, тобто з пропуском трирічної позовної давності по щомісячним платежам, які повинні були сплачуватися до 10 березня 2013 року.

Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_3 про застосування позовної давності підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 526, 1054-1057 ЦК України з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в межах трирічної позовної давності, тобто за період з 11 березня 2013 року до 10 березня 2016 року, в наступних сумах :

- заборгованість за тілом кредиту -14139,69 дол. США (338656,88 грн.)

( 38001,25 23861,56 = 14139,69 дол. США;

14139,69 дол. США х 23,9508 грн. = 338656,88 грн.) ;

- заборгованість за відсотками 12565,44 дол. США (300952,34 грн.)

При підрахунку заборгованості колегія суддів застосовує запропонований Банком курс НБУ станом на 15.01.2016 р., а саме, 1 дол. США = 23,9508 грн. ( ас. 9).

Всього з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 26705,13 дол. США (639609,22 грн.) (14139,69 дол. США +12565,44 дол. США ).

Колегія суддів вважає, що доводи представника ПАТ "Укрсоцбанк" про переривання позовної давності з підстав звернення зі спірними вимогами до Господарського суду Сумської області є необґрунтованими. При цьому колегія суддів керується наявними у справі судовими рішеннями Господарського суду Сумської області та виходить з наступного.

Постановою Господарського суду Сумської області від 03 січня 2013 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (41600, м.Конотоп, вул.Парковська, б.3; ід. номер НОМЕР_1) було визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26 березня 2013 року заяву ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання грошових вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів до боржника в сумі 597215,10 грн. з доданими до неї документами було повернуто ПАТ "Укрсоцбанк" без розгляду у звязку з несплатою судового збору.

Зі змісту ухвал Господарського суду Сумської області від 10 лютого 2014 року та від 17 квітня 2014 року вбачається, що відмовляючи у задоволенні клопотання ліквідатора ФОП ОСОБА_3 арбітражного керуючого ОСОБА_4 суд прийшов до наступного висновку :

"З матеріалів справи вбачаться, що на засіданні загальних зборів кредиторів у справі № 5021/1886/12 ліквідатор повідомив кредиторів про те що єдиним активом банкрута є автомобіль НОМЕР_2. Однак з матеріалів справи також встановлено, що вказаний автомобіль знаходиться в заставі ПАТ "Укрсоцбанк".

Громадянин ОСОБА_3 та ПАТ "Укрсоцбанк" 23.06.2008 р. уклали кредитний договір № 753/2-56, за яким гр. ОСОБА_3 отримав 42 363, 69 дол. США на придбання транспортного засобу, який в подальшому став обєктом застави.

Згідно ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції Закону від 30.06.1999 р.) субєктами банкрутства не можуть бути фізичні особи-підприємці за грошовими зобовязаннями, що виникли безпосередньо у фізичної особи на підставах, не повязаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Грошове зобовязання гр. ОСОБА_3 перед ПАТ "Укрсоцбанком" не повязано з підприємницької діяльністю, тому вимоги банківської установи не можуть бути задоволені саме в процедурі банкрутства через продаж заставного майна" (справа № 5021/1886/12).

Таким чином вбачається, що Господарський суд Сумської області прийшов до висновку про те, що в процедурі банкрутства ФОП ОСОБА_3 не можуть бути прийняті та задоволені вимоги ПАТ "Укрсоцбанку" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 753/2-56 від 23.06.2008 р. За таких обставин доводи представника Банку про переривання позовної давності є безпідставними.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат у справі колегія суддів керується вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позовні вимоги Банку задоволені частково, а саме, на 36 %.

Витрати Банку складають 27920,43 грн. (26586,43 коп.- судового збору та 1334 грн.- витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача).

З ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню в рахунок повернення судових витрат 10051,35 грн. (27920,43 грн. х 36 %).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив 29245,07 грн.

З Банку на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню в рахунок повернення судових витрат 18716,84 грн. (29245,07 грн. х 64 %).

Шляхом взаємозаліку з ПАТ "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню в рахунок повернення судових витрат 8665,50 грн. ( 18716,84 грн. - 10051,35 грн.).

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 639609,22 грн. (шістсот тридцять девять тисяч шістсот девять грн. 22 коп.) заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 8665,50 грн. (вісім тисяч шістсот шістдесят пять грн. 50 коп.) в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовити у звязку з пропуском позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -