У х в а л а

іменем україни

11 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради, про позбавлення батьківських прав; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції в особі відділу державної реєстрації актів цивільного стану в м. Новоград-Волинському, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представників: ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила позбавити відповідача ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2007 року визнано батьківство ОСОБА_5 стосовно сина ОСОБА_8. Відповідач з часу народження дитини належним чином не виконує обов'язки щодо його виховання та утримання, не піклується про його здоров'я та розвиток, матеріально не забезпечує, має заборгованість зі сплати аліментів. Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити.

У червні 2014 року ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_4, у якому просив суд виключити з актового запису про народження сина ОСОБА_8 відомості про нього, як батька.

Позовні вимоги мотивував тим, що він не може бути біологічним батьком дитини, оскільки відносини між ним та ОСОБА_4 були припинені задовго до народження дитини, у зв'язку з чим просив позов задовольнити.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 червня 2014 року зазначені позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав щодо сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2015 року провадження за зустрічним позовом ОСОБА_5 закрито.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 березня 2015 року скасовано ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2015 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18 березня 2015 року скасовано рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представники: ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів винних дій відповідача щодо невиконання батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_8, а наявність заборгованості зі сплати аліментів не може свідчити про умисне ухилення від їх виконання.

Також суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, при цьому, судом було враховано позитивні характеристики ОСОБА_5, а також неможливість постійного спілкування з сином у зв'язку з його проживанням за межами України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представників: ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

О.С. Ткачук