Справа № 275/253/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Руденка В.О.,

при секретарі Довгаленко О.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного банку "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВС ТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 12 липня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 8400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік (з розрахунку 360 днів на рік) на суму залишку заборгованості.

Згідно позовної заяви, невідємними складовими, що у сукупності утворюють між сторонами кредитний договір слід вважати заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку», які розміщені на офіційному Інтернет-сайті банку.

При цьому розмір відсотків, що нараховуються банком визначається саме «Тарифами банку» (надалі Тарифи), які, згідно «Умов та правил надання банківських послуг» можуть змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Стверджуючи, що відповідачка ОСОБА_1, не виконала свої зобовязання з повернення отриманих кредитних коштів на умовах, визначених кредитним договором, позивач наводить розмір заборгованості, який утворився станом на 04.04.2016 р. в загальній сумі 49661,49 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 10762,27 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 35499,53 гривні, заборгованості за пенею та комісією в сумі 558,67 гривень, заборгованості з штрафу 500 гривень фіксовано та 2341,02 гривні штрафу у відсотковому значенні.

Посилаючись на положення договору та норми ст. 525-530, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути заборгованість у вищезазначеному розмірі на свою користь з відповідачки.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення проти позову, згідно яким позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

З заперечень відповідачки слідує, що вона була ознайомлена з положеннями «Умов та правил надання банківських послуг» (надалі Умови) та «Правилами користування платіжною карткою» (надалі Правила), які долучені позивачем до позовної заяви, проте наголосила, що сума кредиту, яку вона отримала була не 8400 гривень, як вказано у позові, а 7000 гривень під 1,9% на місяць. Відповідачка не визнала розрахунок заборгованості, долучений до позовної заяви, вказавши, що не визнає законності вимог банку, що спираються на підвищеній, порівняно з вищевказаною, відсотковій ставці, оскільки, згідно п.5.3 Умов, про підвищення відсоткової ставки банк мав попередити її, чого не було зроблено. Також у запереченнях позивачка зазначила, що до виходу у відпустку у звязку з вагітністю та пологами, вона погашала кредитні кошти та відсотки.

Дослідивши доводи сторін, вказані у позові та запереченнях, а також подані ними докази та встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

З долученої позивачем до позову копії заяви позичальника про отримання кредиту слідує, що відповідачка, як вона і вказала у запереченнях, отримала кредит не 12.07.2007 р., а пізніше 24.07.2007 року, в сумі 7000 гривень, а не 8400 гривень, як вказано у позовній заяві.

Будь-яких інших зрозумілих та беззаперечних даних та доказів на їх підтвердження щодо суми фактично отриманого тіла кредиту, позивачем не надано.

А оскільки відповідачка визнала лише суму отриманого кредиту вказану у кредитному договорі - заяві позичальника 7000 гривень, заперечивши отримання кредиту у більшій сумі, у суду відсутні підстави визначити розмір отриманого кредиту іншою сумою, ніж та, що вказана у договорі (заяві позичальника).

Також заявою позичальника визначена відсоткова ставка 1,9% на місяць, що за рік складає 22,8%.

З заперечень відповідачки слідує, що не зважаючи на відсутність її підпису під текстом Умов та Правил, вона була знайома з їх змістом, отже, вказані документи беруться до уваги судом при кваліфікації правовідносин сторін.

Згідно п.5.3. Умов, Банк має право здійснювати зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру кредиту, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення в дію цих змін проінформувати клієнта випискою по картковому рахунку.

Згідно п.8.6. Умов, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш, ніж на 120 днів, Клієнт зобовязаний сплатити штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми позову.

Згідно п.5.5.1 Правил, в разі несвоєчасного виконання боргових зобовязань Держатель картки сплачує відсотки по підвищеній ставці, що визначається Тарифами.

Проте такої частини кредитного договору, як Тарифи, ані позивачем, ані відповідачем суду не надано, зміст їх у встановленій процесуальній формі жодними доказами не розкрито. Отже відсутні підстави та фактичні можливості ознайомитись та використовувати цю частину договору при перевірці доводів сторін та обрахунку розміру заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості, що додано до позову (надалі Розрахунок) та доводів позовної заяви, слідує, що розмір заборгованості визначений позивачем з врахуванням суми кредиту 8400 гривень та різними річними відсотковими ставками за різні періоди: 22,8%, 30%, 43,2%.

Використання збільшених, порівняно з 22,8% розмірів цих ставок, не ґрунтується на умовах договору, підтверджених поданими суду доказами, оскільки, Тарифи, що мали б визначати ці ставки у встановлений для подання доказів строк суду не надані.

Законність нарахування збільшених, порівняно з 22,8%, відсотків та отримання повідомлення про підвищення відсоткової ставки відповідач заперечує, а доказів їх направлення позивачем не надано.

Отже слід визначити, що будь-яких інших відсоткових ставок, окрім 22,8% на рік документи, подані суду, як складові кредитного договору не містять і саме ця відсоткова ставка підлягає до застосування при визначенні кредитної заборгованості.

Визнання судом, за таких обставин, права банку нараховувати відсотки за користування кредитом на власний розсуд, без попередження позичальника, без унормування певних меж їх збільшення, поставило б позичальника у несправедливі умови правової невизначеності.

Крім того, згідно Розрахунку, до заборгованості включено суму комісії та пені, які не передбачені поданими суду положеннями кредитного договору, оскільки єдиний вид відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязань позичальником, встановлений п.8.6. Умов у виді штрафу в розмірі 500 гривень та 5% від суми позову.

Варто відзначити, що застосування подвійної юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення суперечить ст.61 Конституції України.

Тож застосування окрім штрафу, визначеного Умовами ще й пені, а також не передбаченої договором комісії є необґрунтованим.

Виходячи з вищенаведених доводів, суд, визначаючи розмір заборгованості відповідачки по кредитному договору, не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині нарахування суми боргу по тілу кредиту, відсоткам, пені та комісії, як такий, що не відповідає встановленим судом умовам кредитного договору.

В той же час у суду відсутні підстави не брати до уваги позиції Розрахунку щодо розміру сплачених відповідачкою на погашення кредиту коштів, що суд тлумачить як визнання позивачем часткового виконання нею своїх зобовязань у фіксованих сумах, зазначених в останній графі Розрахунку.

Так, згідно останньої графи розрахунку, відповідачкою за час користування кредитними коштами сплачено банку загалом 36037,73 гривні.

Загальний розмір зобовязання, що виник у відповідачки у звязку з отриманням кредитних коштів та користуванням ними протягом строку від 24.07.2007 р. по день звернення з позовом 09.06.2016 р., виходячи з поданих по справі доказів, без врахування сплачених нею коштів, складає:

7000 гривень + 7000 х 1,9% х 107 місяців = 21231 гривня.

Зважаючи, що сума зобовязань відповідачки в межах встановлених судом умов кредитного договору є меншою, ніж сума фактично сплачених нею грошових коштів на користь позивача, суд не знаходить підстав для зарахування неустойки та взагалі для задоволення позову банку про стягнення.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.1054-1056-1 ЦК України, керуючись ст.3, 10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час оголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів після отримання копії рішення.

Суддя В.О. Руденко