У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Чернівецької міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на підставі п. 4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 21 травня 1996 року № 361/12 «Про розгляд заяв та клопотань громадян і підприємств міста» дозволено департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради використовувати квартиру АДРЕСА_1 під гуртожиток працівників департаменту та виключено її з маневрового фонду.

31 серпня 2001 року у спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_4, який з 01 серпня 1995 року по 10 червня 2003 року працював у Департаменті містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та його малолітній син ОСОБА_5

Посилаючись на те, що на підставі наказу від 04 червня 2003 року № 209-к відповідача ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу земельного кадастру управління земельних ресурсів Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради в порядку переведення в центральний апарат Міністерства палива та енергетики України, згідно актів КПРЕП від 05 січня та 03 липня 2015 року встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше п'яти років, просив суд на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 травня 2016 року позов задоволено.

Ухвалено визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування кімнатою № 2 у маневровому житловому фонді міської ради по АДРЕСА_2

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Виправлено описку у рішенні Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 травня 2016 року, зазначено в його резолютивній частині, замість «кімнатою АДРЕСА_2» - «квартирою АДРЕСА_1».

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судаминорм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За відсутності понад шість місяців без поважних причин особи визнаються такими, що втратили право користування житлом.

Встановивши, що факт не проживання відповідачів у спірній квартирі більше п'яти років підтверджується актами обстеження жилого приміщення, довідками управління охорони здоров'я та управління освіти, будь-яких заяв до виконавчого комітету Чернівецької міської ради та департаменту житлово-комунального господарства міської ради, комунального житлово-ремонтно-експлуатаційного підприємства про відсутність за місцем проживання та збереження права користування від відповідачів не надходило, доказів про поважність причин своєї відсутності (не проживання) у квартирі понад шість місяців не надано, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з підстав, передбачених ст. ст. 71, 71 ЖК УРСР.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судамидопущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Т.О. Писана О.В. Попович