У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» - ДревницькогоДениса Анатолійовича - на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальній сумі 254 836 грн 10 коп.

На обґрунтування вимог посилалось на те, що АТ «Ощадбанк» згідно із кредитним договором від 16 вересня 2008 року надало ОСОБА_8 як позичальнику кредит у сумі 189 180 грн. На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком та ОСОБА_6 як поручителем 16 вересня 2008 року укладений договір поруки. Оскільки позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, банк пред'явив вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 183 488 грн 68 коп., пені - 40 623 грн 88 коп., інфляційних втрат - 24 987 грн 19 коп. та 3 % річних - 5 736 грн 35 коп., нарахованих у порядку ст. 625 ЦК України, до поручителя.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» - Древницький Д.А. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши, що всі додані позивачем до позовної заяви документи є ксерокопіями і належним чином не завірені, деякі документи є нечитабельними, позивач не надав оригіналів або належним чином завірених копій відповідних документів на виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі, виходив з того, що позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини, однак таких доказів він не надав і не порушував питання в судовому засіданні про їх витребування, дійшов висновку про те, що позивач не довів тих обставин, на які він посилався в позовній заяві. При цьому суд першої інстанції вказав, що порука припинилася, оскільки без згоди поручителя збільшено обсяг його відповідальності, зокрема розмір пені, що передбачений кредитним договором, збільшено з 13 до 28 відсотків, а позивач не повідомив поручителя про порушення позичальником його зобов'язань за кредитним договором.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що перед тим як вирішувати по суті позовні вимоги, заявлені у цій справі, слід спочатку вирішити питання про допустимість доказів, наданих позивачем у їх підтвердження, які суд першої інстанції вважає недопустимими, та вказав, що оцінює ненадання позивачем належним чином завірених копій документів як відсутність належних та допустимих доказів у справі, на підставі яких суд міг би дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Звертаючись з позовом до суду, позивачем надано додатки до позовної заяви: фотокопію кредитного договору від 16 вересня 2008 року № 25; фотокопію договору поруки від 16 вересня 2008 року № 25/1; фотокопію вимоги від 07 жовтня 2014 року № 1389; фотокопію паспортних даних відповідача (а. с. 1-21), які прошиті, пронумеровані та скріплені підписом та печаткою заступника начальника ПАТ «Державний ощадний банк України» філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Козаченко В.В.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підстав яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо).

У процесі розгляду справи в суді першої інстанції сторонами не заявлялось клопотання про витребування в позивача оригіналів поданих ним доказів, обставини, пов'язані з укладенням кредитного договору та договору поруки між сторонами, відповідачем не оспорювались.

За змістом ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, має місце у випадках зазначення у судовому рішенні певних обставин (фактів), які не підтверджені доказами, їх недостатність, недостовірність та (або) суперечливість, відсутність мотивів прийняття чи неприйняття доказів тощо.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

З огляду на викладене оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 303 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» - Древницького ДенисаАнатолійовича - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук