АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О. Г., Перепелюк І. Б.,

секретар Окармус О. М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_5, про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з названим позовом.

Зазначав, що він за наслідками проведення 6 серпня 2012 року прилюдних торгів став власником 49/100 частин приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1, до складу якого входить коридор 1-10 площею 7,9 кв.м, передпокій 1-11 площею 22,6 кв.м, кухня 1-12 площею 18,4 кв.м, вбиральня 1-13 площею 3,6 кв.м, передпокій 1-16 площею 25,8 кв.м, кімната 1-17 площею 17,4 кв.м, комора площею 2,2 кв.м, ванна площею 7,2 кв.м, веранда площею 10,6 кв.м, кімната площею 24,6 кв.м, кімната площею 24,6 кв.м.

10 серпня 2012 року приватним нотаріусом Гандабурою Г.П. йому видано свідоцтво про право власності на указане нерухоме майно.

Проте у подальшому 14 серпня 2012 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради прийняв рішення №503/16, яким погодив здійснення перепланування та доручив Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтво про право власності відповідачки ОСОБА_4 на 49/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у зв'язку із поділом спільного майна подружжя згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011року.

На підставі указаного рішення 20 серпня 2012 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Посилаючись на незаконність прийнятого рішення виконавчим комітетом та видачі свідоцтва, порушення його прав як власника майна, позивач просив визнати незаконними та скасувати: рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №503/16 від 14 серпня 2012року «Про погодження здійснених перепланувань та заміну правовстановлюючих документів на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення, внесення змін в п. 1.31 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 травня 2012 року №342/11» у відповідній частині; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 серпня 2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської та видачею на підставі цього рішення свідоцтвом про право власності на нерухоме майно права та інтереси позивача ОСОБА_3 не порушено, оскільки на момент їх прийняття та видачі ОСОБА_3 власником цього майна не був. Право власності на спірне май но він набув лише 11 січня 2013 року після проведення державної реєстрації своїх прав на указане нерухоме майно.

Проте з таким висновком погодитись не можна оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задовольнити.

У справі встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку у нерухомому майні та його поділ за ОСОБА_4 визнано право власності на 49/100 частин приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1, до складу якого входить коридор 1-10 площею 7,9 кв.м, передпокій 1-11 площею 22,6 кв.м, кухня 1-12 площею 18,4 кв.м, вбиральня 1-13 площею 3,6 кв.м, передпокій 1-16 площею 25,8 кв.м, кімната 1-17 площею 17,4 кв.м, комора площею 2,2 кв.м, ванна площею 7,2 кв.м, веранда площею 10,6 кв.м, кімната площею 24,6 кв.м, кімната площею 24,6 кв.м.

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто 103 922 грн - грошової компенсації за різницю у вартості поділеного майна (а.с.8-17).

У процесі виконання вказаного судового рішення за наслідками проведення 6 серпня 2012 року прилюдних торгів позивач ОСОБА_3 став власником 49/100 частин приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1, до складу якого входить коридор, позначений цифрами 1-10 площею 7,9 кв.м, передпокій 1-11 площею 22,6 кв.м, кухня 1-12 площею 18,4 кв.м, вбиральня 1-13 площею 3,6 кв.м, передпокій 1-16 площею 25,8 кв.м, кімната 1-17 площею 17,4 кв.м, комора площею 2,2 кв.м, ванна площею 7,2 кв.м, веранда площею 10,6 кв.м, кімната площею 24,6 кв.м, кімната площею 24,6 кв.м, тобто став власником спірного нерухомого майна, яке за рішенням суду перейшло відповідачці ОСОБА_4

Це стверджується протоколом № 2612028 проведення прилюдних торгів від 6 серпня 2012 року, актом про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 9 серпня 2012 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що видане 10 серпня 2012 року приватним нотаріусом Гандабурою Г.П.(а.с.37, 38).

Отже за цивільно-правовою угодою позивач ОСОБА_3 набув право на спірне нерухоме майно, а право власності відповідачки ОСОБА_4 на це майно припинилося внаслідок продажу (відчуження) цього майна на прилюдних торгах.

У справі встановлено, що 14 серпня 2012 року за зверненням відповідачки ОСОБА_4 виконавчий комітет Чернівецької міської ради прийняв рішення №503/16, яким погодив здійснення перепланування та доручив Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтво про право власності відповідачки ОСОБА_4 на 49/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у зв'язку із поділом спільного майна подружжя згідно рішення апеляційного суду від 15 червня 2011року.

На підставі указаного рішення 20 серпня 2012 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на указане нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення позову ОСОБА_3 та визнання оспорюваного рішення та свідоцтва незаконними та їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 346 ЦК України право власності припиняється в тому числі і у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Оскільки після продажу спірного нерухомого майна з прилюдних торгів право власності відповідачки ОСОБА_4 припинилося, а позивач набув право на це майно, виконавчий комітет не мав підстав для прийняття рішення про оформлення за ОСОБА_4 права власності на це майно та видачі свідоцтва про право власності відповідачки на майно.

Указаними рішенням та видачею свідоцтва порушується право ОСОБА_3 на спірне майно.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові та порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови №3 від 01 березня 2013року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК України визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.

У справі встановлено, що оспорювані рішення та свідоцтво суперечать актам цивільного законодавства, порушує права позивача, а тому є підстави для визнання їх незаконними та скасування.

Доводи відповідачів, з чим погодився і суд першої інстанції, про те, що на час прийняття та видачі оспорюваних рішення та свідоцтва позивач не набув права власності на спірне майно, оскільки державна реєстрації мала місце лише 11 січня 2013 року не можуть бути підставою для відмови у позові.

На момент проведення прилюдних торгів від 06 серпня 2012 року (як і на момент винесення виконкомом оскаржуваного рішення та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім'я відповідачки ОСОБА_4) було чинним Тимчасове положення «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Мінюсту від 7 лютого 2002 року № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 № 1692/5).

Відповідно до додатку №2 до Тимчасового положення правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, є свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), видане нотаріусом.

У спірному випадку діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець як законний володілець має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК, а продавець не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦПК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

У справі встановлено, що право власності відповідачки ОСОБА_4 припинилося внаслідок звернення стягнення на нього за її зобов'язанням, а тому вона не мала підстав для оформлення права власності на спірне майно.

Встановлено також, що відповідачка ОСОБА_4 оспорює право власності ОСОБА_3, державну реєстрацію його права власності, а тому обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає нормі ст. 16 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати: рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №503/16 від 14 серпня 2012року «Про погодження здійснених перепланувань та заміну правовстановлюючих документів на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення, внесення змін в п. 1.31 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 травня 2012 року №342/11» в частині погодження здійсненого перепланування та доручення Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на 49/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у зв'язку із поділом спільного майна подружжя згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 15 червня 2011 року;

свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно від 20 серпня 2012 року, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді : О. Г. Бреславський

І. Б. Перепелюк