Справа № 426/6780/15-ц
12 лютого 2016 року Сватівський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Гашинського М.А., при секретарі судового засідання Черкашеній-Грибінюк І.В., за відсутності позивача та представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сватове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади м. Луганська в особі Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру, -
Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Луганська в особі Луганської міської ради та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_2, як на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3. У підтвердження свої вимог позивач посилається на те, що його батькам на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1994 року, виданого Відділом по приватизації жилфонду ККП п/о «Луганськвуголь». Позивач - єдиний син у батьків, а також спадкоємець за законом. Батько позивача, ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а мати позивача, ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після їх смерті залишилось спадкове майно - вищевказана квартира та пенсія, що належала батькові позивача. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 року ні позивач, ні його батько відповідної заяви до нотаріальної контори не подавали, у зв'язку з проведенням АТО в місті Луганську. Позивачем отримано свідоцтво про право власності на пенсію померлого батько, щодо оформлення права власності на квартиру, то у видачі відповідного свідоцтва нотаріусом позивачу відмовлено.
Позивач в судове засідання не прибув, прохав задовольнити позов, розглянути справу за його відсутності та у разі необхідності не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку, через оголошення у пресі «Урядовий кур'єр» від 09 лютого 2016 року, № 25 і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяви про розгляд справи у його відсутність також не надходило. Відповідачу неможливо направити повістки та процесуальні документи поштою за адресою місцезнаходження у зв'язку з неможливістю пересилання поштових відправлень до тимчасово окупованих окремих районів Луганської області, а саме м. Луганська. У відповідності з ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, беручи до уваги заяву позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки судом встановлено наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 виданого 07.05.2015 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 8).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 9).
Згідно копії свідоцтва про народження позивача він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 10). За змістом свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_2, дане свідоцтво видане власникам спірної квартири відділом по приватизації житлового фонду комбінату комунальних підприємств п/о «Луганськвуголь» (а.с. 5). Після смерті спадкодавців, позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді спірної квартири, однак постановою нотаріуса від 12.01.2016 року йому було відмовлено у зв'язку з тим, що належним чином не були оформлені правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру (а.с. 45). Так ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до цивільного законодавства, що діяло на час приватизації квартири у грудні 1994 року, а саме Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про власність», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була власником вищезазанченої квартири.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме пункту 3.1 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, суд враховує, що в Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п. 5 указано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно ч.5 ст.8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем права власності на спадкове майно за законом.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1221, 1261, 1268 ЦК України, Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",
Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади м. Луганська в особі Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру - задовольнити. Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_2, як на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_5.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. ГАШИНСЬКИЙ