Справа № 464/2684/16 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/3919/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

Синьовського Б.В. - представника Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради;

Турчина І.Я. - представника прокуратури Львівської області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, треті особі: ОСОБА_6, прокуратура Львівської області та виконавчий комітет Львівської міської ради, у якому просив суд зобов'язати Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення у трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (у подальшому - „спірна квартира") ОСОБА_3 для проживання сім'ї у складі чотирьох осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач з 2000 року працює в органах прокуратури Львівської області. На підставі постанов Кабінету Міністрів України від 04.02.1988 року № 37 та від 15.03.1999 року № 380, наказу Генерального прокурора України від 09.02.2007 № 212ц та статті 121 ЖК УРСР наказами прокурора Львівської області від 25.11.2013 року № 2004к та від 13.06.2014 року № 807к йому надано спірну квартиру на склад сім'ї 4 особи - він, дружина та дві доньки. Позивач особисто та профспілковий комітет працівників прокуратури Львівської області зверталися до Львівської міської ради з приводу вирішення питання видачі спеціального ордеру на спірну скартиру, однак спеціального ордеру на службове житлове приміщення йому видано так і не було (а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов'язаноДепартамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення у трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 для проживання сім'ї у складі чотирьох осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Вирішено питання судових витрат (а.с. 50-53, 74-75).

Дане рішення оскаржив відповідач - Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення норм матеріального права.

Стверджує, що Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не має права на закріплення службового житла за позивачем та, відповідно, на оформлення та видачу ордеру позивачу без затвердження спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету прокуратури Львівської області про надання службового житла (спірної квартири) позивачу громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради.

Вважає неправомірним посилання суду на роз'яснення Верховного Суду України від 26.05.2001 року (про те, що у разі відмови у видачі ордера може бути заявлено позов про його видачу), освільки Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не було відмовлено позивачу у видачі ордеру на спірну квартиру (а.с. 59-61).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і представника прокуратури Львівської області, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується та визнається відповідачем (Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради), що у відповідності до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.12.2013 року № 985 спірна квартира є службовою квартирою прокуратури Львівської області (а.с. 20), яку відповідачем по акту було передано прокуратурі Львівської області та зобов'язано останню подати до Департаменту документи для оформлення ордеру на її заселення (а.с. 21).

Прокуратурою Львівської області вище згадану вимогу Департаменту було виконано та подано до Департаменту документи для оформлення і видачі ним спеціального ордеру на вселення у спірну квартиру сім'ї позивача, який у відповідності до чинного законодавства має право на отримання службового житла: наведені обставини стверджуються матеріалами справи та визнаються відповідачем, а тому (у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України) доказуванню не підлягають.

У відповідності до п.п. 5.1.22, 5.1.23 Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 31.07.2009 року № 579, повноваження щодо оформлення та видачі ордерів на житлові приміщення, а також щодо прийняття рішень про закріплення службового житла, виведення службових приміщень з обліку службових віднесені до компетенції саме згаданого Департаменту (а.с. 118-125).

Як вбачається зі змісту п. 57 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради (яка не є юридичною особою, а відтак (у відповідності до ст. 30 ЦПК України) не може бути стороною в цивільному процесі) має рекомендаційний характер.

Вище наведене стверджується також і Положенням про громадську комісію з житлових питань при виконкомі, затвердженому рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.02.2007 року № 66, пунктом якого (Положення ...) встановлено, що згадана комісія має право „надавати рекомендації та пропозиції виконавчому комітету" (а.с. 126-128).

Матеріалами справи стверджується, що питання закріплення спірної службової квартири за сім'єю позивача громадською комісію з житлових питань при виконкомі розглядалося 05 березня 2014 року і комісією було вирішено „відкласти розгляд питання" (а.с. 47).

Позивач звернувся до суду з даним позовом 22 березня 2016 року.

Таким чином, питання закріплення спірної службової квартири за сім'єю позивача громадською комісію - після його „відкладення" 05 березня 2014 року - більше, ніж 2 (два) роки не розглядалося і досі (станом на час апеляційного розгляду справи - майже 2 з половиною роки) залишається не розглянутим.

Будь-яких пояснень з цього приводу матеріали справи не містять і представник апелянта (Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради) не зміг дати і будь-яких усних пояснень з цього приводу в ході апеляційного розгляду даної справи: незважаючи на те, що саме директор даного Департаменту (у відповідності до п. 5.2 Положення про громадську комісію з житлових питань при виконкомі) є відповідальним „за порядок підготовки і розгляду питань на засіданнях комісії" (а.с. 127).

Крім цього, як також стверджується матеріалами справи, фактично весь керівний склад громадської комісії з житлових питань при виконкомі (голова комісії, заступник голови комісії, секретар комісії) є штатними посадовими особами виконавчого комітету Львівської міської ради (а.с. 131).

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню із дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у випадку довготривалого ігнорування відповідачем права позивача на отримання спірної службової квартири, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання права позивача на отримання спеціального ордеру на вселення у згадану квартиру та зобов'язання відповідача до виконання його обов'язку по видачі такого ордеру.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 квітня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: