УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"12" вересня 2016 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

08.09.2016 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся позивач із позовом до відповідача, заявивши вимогу про розірвання шлюбу, яка передана в провадження судді Якуші Н.В. 09.09.2016 року, про що свідчить запис в контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих до розгляду судді 09.09.2016 року.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Так, визначення поняття "іноземний елемент" наведено у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право". Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (частина перша статті 414 ЦПК).

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" (ч.1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», в якій містяться підстави для визначення підсудності справ судам України, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач має місце проживання або місцезнаходження, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України та якщо відповідач у справі має місце проживання на території України.

Визначення підсудності справ з іноземним елементом залежить від категорії спору. При вирішенні питання про підсудність справ судам України також мають враховуватися вимоги загальної, альтернативної, договірної, виключної підсудності.

Відповідно до ч.1ст.109 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України про «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК.

Згідно до ч.2 ст. 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Також, в ст. 110 ЦПК України (ч.ч.9,10) зазначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) , та позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

З позовної заяви вбачається, що відповідач є громадянином ОСОБА_3 Штатів Америки та зареєстрований та проживає за адресою в США. Також, з позову не вбачається, що позивачка має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона за станом здоровя чи з інших поважних причин не може виїхати до місця проживання відповідача, того, що угода про підсудність справи з іноземним елементом між сторонами укладались, не надано, а відповідач проживає на території США. Однак, між Україною та США відсутній договір про правову допомогу в цивільних справах.

Отже, обставин для визначення підсудності за ч.2 ст. 110 ЦПК України за місцезнаходженням позивача ОСОБА_1 в заяві не навела, а тому суд не вбачає підстав для визначення підсудності розгляду даної справи за ч.2 ст. 110 ЦПК України.

Також, не наведені заявником і підстави для визначення підсудності розгляду справи за ч.ч.9,10 ст. 110 ЦПК України, а саме за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) в Київському районі м. Харкова.

Згідно ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути позивачу заяву та розяснити його право для подання позову до належного суду за підсудністю.

Крім того, суд розяснює, що порушення правил підсудності розгляду справи є безумовною підставою для скасування судового рішення.

У звязку з поверненням позову, підлягає поверненню заявникові і сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 109,110, 115, 121 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу повернути позивачу для подання до належного суду.

Зобовязати УДКСУ у Київському районі м. Харкова повернути ОСОБА_2 ОСОБА_4 сплачені кошти: судовий збір у розмірі 551,21 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 21 коп.), сплачені згідно квитанції 0.0.613130510.1 від 08.09.2016 року на рахунок 0004, отримувач: УДКСУ у Київському районі м. Харкова, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код одержувача: 37999675, банк одержувача: ГУДКСУ в Харківській області, МФО: 851011, призначення платежу: судовий збір за позовом: «позовна заява про розірвання шлюбу; платеж; ОСОБА_1».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня поставлення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Якуша