Номер провадження: 22-ц/785/8177/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Гамарц Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17.10.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

19.11.2015 року до Тарутинського районного суду Одеської області звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про зобовязання вчинити певні дії (а.с. 3-6), який в подальшому було уточнено (а.с. 65, 94).

17.10.2016 року рішенням Тарутинського районного суду Одеської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено (а.с. 196-198).

27.10.2016 року не погоджуючись з рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 17.10.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через представника ОСОБА_6 звернулися до суду з апеляційною скаргою. Зокрема, апелянти вважають, що оскаржуване рішення ухвалено у невідповідності до вимог чинного законодавства України, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому є необґрунтованим та незаконним. В обґрунтування своїх доводів апелянти посилаються на те, що обґрунтуванням оскаржуваного рішення суд першої інстанції спотворив та перекрутив позовні вимоги позивачів на користь відповідачів. Зокрема, зазначають, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ніколи не існував спір, щодо надання останньому у власність присадибної земельної ділянки. Як у добропорядних сусідів у них не було заперечень з цього приводу. Крім цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертають увагу на те, що вони не ставили у своїй позовній заяві вимог щодо порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою, населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, пожежної безпеки і т.п. та пояснюють, що вимоги позивачів полягали в тому, що ОСОБА_4 використовує присадибну ділянку не за цільовим призначенням. Тому, просять скасувати рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17.10.2016 року та постановити нове, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі (а.с. 200-203).

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. Відповідач апеляційну скаргу просив відхилити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині зобовязання скласти протокол - скасуванню з закриттям провадження в цій частині виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобовязання виконавчого органу Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області вирішити питання про притягнення відповідача ОСОБА_4 до відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами провадження існує спір щодо виділення земельної ділянки. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, протоколом комісії з питань урегулювання земельних відносин від 14.07.2015 року при розгляді заяви позивача ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_4 в строк до 15.08.2015 року необхідно було усунути порушення земельного законодавства, наразі, якщо дані порушення земельного законодавства не будуть виконані: на підставі ст. 21 Земельного Кодексу України сесією Красненської сільської ради йому буде відмовлено у затверджені проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність за адресою с. Красне, вул. Центральна, 76 Тарутинського району Одеської області. При цьому, рішенням Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 18 вересня 2015 року №298-VI надано ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,2500 га, із земель Красненської с/р для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Красне, вул. Центральна, 76 Тарутинского району Одеської області. Рішенням Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 04 лютого 2016 року за№29-VІI затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою с. Красне, вул. Центральна, 76 Тарутинского району Одеської області та надано у власність дану земельну ділянку ОСОБА_4 Оскільки за наявності інформації про нецільове використання землі рішенням Красненської сільської ради Тарутінського району Одеської області земельна ділянка була виділена відповідачу, а позивачі її не оскаржили, то суд зробив висновок, про те, що вони погодились з ним (а.с. 138).

Між тим, таке мотивування не відповідає кваліфікації спірних правовідносин та робить акцент на тих юридичних фактах, які не мають значення для правильного вирішення цих вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 в одній з частин зводяться до зобовязання виконавчого органу Красненської сільської ради вирішити питання про притягнення відповідача до відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, тобто зобовязання субєкта владних повноважень. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження органів визначаються законами. Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно зі ст. 213 КпАП України справи про адміністративні правопорушення розглядаються, в тому числі виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що встановлення будь-якої відповідальності передбачає наявність органу з визначеною законом компетенцією (обсягом повноважень), певну процедуру оформлення, розгляду виявленого порушення. В свою чергу, суд може виступати в якості субєкту, до компетенції якого віднесено вирішення питання щодо притягнення до відповідальності, так і в якості органу, який здійснює перевірку законності дій посадових осіб, органів в процесі вирішення питання про притягнення до відповідальності.

Як вбачається з редакції заявлених позовних вимог, було порушено питання про притягнення до відповідальності відповідача за нецільове використання земельної ділянки. При цьому фактично оспорюється бездіяльність, на думку позивача, органу місцевого самоврядування, який не притягнув відповідача до відповідальності.

Між тим, згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Порушуючи питання про зобовязання притягнути до відповідальності в порядку цивільного судочинства позивачі не врахували, що зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення дій, які віднесені законом до його компетенції є предметом адміністративного судочинства. При цьому слід враховувати, що предметом адміністративного позову не може бути вимога про зобовязання притягнути до відповідальності (як власне в інших видах судочинства), а може бути лише оскарження бездіяльності, якщо для такого оскарження не передбачено іншого порядку оскарження. В іншому випадку, прийнявши рішення про зобовязання притягнути до відповідальності суд підмінить своїм рішенням діяльність компетентного органу, тобто змінить встановлену процедуру для вирішення питання про притягнення до відповідальності.

Отже, суд першої інстанції повинен був закрити провадження в цій частині позовних вимог, оскільки вони не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно зі ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про зобовязання виконавчого органу Красненської сільської ради вирішити питання про притягнення відповідача до відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням та закриває провадження в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 205, 303, 304, 307, 309, 310, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17.10.2016 року задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17.10.2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про зобовязання виконавчого органу Красненської сільської ради вирішити питання про притягнення відповідача до відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням скасувати.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про зобовязання виконавчого органу Красненської сільської ради вирішити питання про притягнення відповідача до відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9