У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 21 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Рачківської сільської ради Володарського району Київської області, ОСОБА_6, треті особи: відділ Держкомзему у Володарському районі Київської області, реєстраційна служба Володарського районного управління юстиції Київської області, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Рачківської сільської ради Володарського району Київської області, треті особи: відділ Держкомзему у Володарському районі Київської області, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Володарського районного суду Київської області від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 червня 2015 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що його матері - ОСОБА_7 на праві власності належали земельні ділянки: площею 0,734 га (складається із земельної ділянки двох наділів площею 0,373 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та 0,361 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на підставі державного акта серії НОМЕР_3 та площею 0,2500 га (кадастровий номер НОМЕР_4) на підставі державного акта серії НОМЕР_5, які розташовані по АДРЕСА_1. Рішенням Володарського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 року за ним визнано право власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Посилаючись на те, що фактичним власником земельної ділянки площею 0,3609 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на підставі державного акта про право власності серії НОМЕР_6 є відповідач - ОСОБА_6, що унеможливлює реєстрацію за ним права власності на спірні земельні ділянки на підставі вказаного рішення суду, просив суд визнати недійсним державний акт, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Центру державного земельного кадастру за № НОМЕР_7, виданий 12 жовтня 2012 року Рачківською сільською радою Володарського району Київської області. У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що він з 2000 року є власником будинку та земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1. ОСОБА_7 не була суміжним землекористувачем відносно його земельної ділянки, оскільки її домоволодіння, в тому числі і земельні ділянки, розташоване по АДРЕСА_2. Земельна ділянка площею 0,361 га, що посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, розташована по АДРЕСА_1, призначена для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на те, що державний акт на право приватної власності на землю серії, який видано на ім'я ОСОБА_7, в частині, що стосується передачі у власність земельної ділянки площею 0,361 га (кадастровий номер НОМЕР_2), виданий з порушенням чинного законодавства, просив визнати його недійсним із скасуванням реєстрації. Рішенням Володарського районного суду Київської області від 12 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 червня 2015 року, відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_5 до Рачківської сільської ради Володарського району Київської області, ОСОБА_6, треті особи: Відділ Держкомзему у Володарському районі Київської області, реєстраційна служба Володарського районного управління юстиції Київської області, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю. Відмовлено у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_5,Рачківської сільської ради Володарського району Київської області, треті особи - Відділ Держкомзему у Володарському районі Київської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю. У касаційні скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим заява підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа № 6-33цс13). Судами встановлено, що матері позивача - ОСОБА_7 на праві власності належали земельні ділянки: площею 0,734 га (складається із земельної ділянки двох наділів площею 0,373 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та 0,361 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на підставі державного акта серії НОМЕР_3 та площею 0,2500 га (кадастровий номер НОМЕР_4) на підставі державного акта серії НОМЕР_5, які розташовані по АДРЕСА_1. 01 жовтня 2007 року ОСОБА_7 померла. На підставі рішення Володарського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, за позивачем визнано право власності на спадкові земельні в порядку спадкування за заповітом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником земельної ділянки площею 0,3609 га (кадастровий номер НОМЕР_8) згідно державного акта, виданого 26 жовтня 2012 року, виданого на підставі рішення Рачківської сільської ради від 10 серпня 2012 року, а також на підставі державного акта серії НОМЕР_9 - власником земельної ділянки площею 0,02500 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташованих по АДРЕСА_1. Таким чином, згідно з державним актом серії НОМЕР_3 земельній ділянці площею 0,361 га присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, а відповідно до державного акта серії НОМЕР_9, вказаний кадастровий номер закріплено за земельною ділянкою площею 0,25 га, на якій розташований будинок відповідача по АДРЕСА_1. Як вбачається з повідомлення відділу Держземагенства у Володарському районі Київської області від 30 січня 2014 року № 93 кадастрові номери НОМЕР_4, НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які вдруковані в державних актах на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 та № НОМЕР_10 від 28 лютого 2006 року, виданих на ім'я ОСОБА_7 не відповідають дійсності, так як вказані кадастрові номери визначені на інші земельні ділянки. Відповідно до п. 4 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень закону України «Про державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки, невідповідність меж земельної ділянки, вказаному у державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення), присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника (користувача) земельної ділянки можуть бути виправлені на підставі документації із землеустрою. Встановивши, що в державному акті на земельну ділянку площею 0,25 га серії НОМЕР_9 (кадастровий номер НОМЕР_2), виданого на ім'я ОСОБА_6, зазначено її адресу - АДРЕСА_1, а у державному акті серії НОМЕР_3 на земельну площею 0,361 га, яка належала ОСОБА_7 - АДРЕСА_1 (без зазначення точної адреси її місця знаходження на названій вулиці та врахувавши, що вказаним земельним ділянкам присвоєно один кадастровий номер (НОМЕР_2), але зазначено різні розміри та особи суміжних ділянок, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про недоведеність факту, що спірною є одна й та сама земельна ділянка, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні первісного та зустрічного позовів. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень (ухвал), колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и в: Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити. Рішення Володарського районного суду Київської області від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 червня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович В.І. Мартинюк