Ухвала

іменем україни

31 серпня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Гулько Б.І., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Платінум Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» про визнання недійсним договору про розірвання договору відступлення права вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (надалі ПАТ «Платинум Банк») та товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (надалі - ТОВ «Кредекс Фінанс») було укладено договір № 20111222-Г (договір цесії) про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого банк відступив ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги до ОСОБА_4 за договором іпотечного кредиту № 1.06030276 від 29 березня 2006 року. Відповідно до умов вищезазначеного договору цесії сторони мали вчинити наступні дії: а) ТОВ «Кредекс Фінанс» мав сплатити ПАТ «Платинум Банк» 84198 грн 44 коп.; б) ПАТ «Платинум Банк» мав передати ТОВ «Кредекс Фінанс» оригінали всіх пов'язаних з договором цесії документів; в) ПАТ «Платинум Банк» мав підготувати, підписати та передати ТОВ «Кредекс Фінанс» повідомлення боржнику про відступлення права вимоги; г) ПАТ «Платинум Банк» мав внести відповідні зміни щодо заміни первісного кредитора до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Позивач зазначала, що під час розгляду цивільної справи № 761/9005/14-ц, яка перебувала в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва, за позовом ПАТ «Платинум Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, їй стало відомо, що ПАТ «Платинум Банк» підтвердив обставини виконання сторонами всіх без виключення умов договору цесії, а отже, на її думку, зобов'язання за договором цесії припинилися виконанням договору.

З матеріалів вищезгаданої цивільної справи їй також стало відомо, що 29 лютого 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір про розірвання договору відступлення права вимоги боргу № 20111222-Г від 22 грудня 2011 року.

З урахуванням викладеного, просила договір про розірвання договору цесії має бути визнаний в судовому порядку недійсним в силу ст.ст. 203, 215, 216, 512, 599 ЦК України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами у справі, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту порушення його прав та інтересів оспорюваним ним договором, стороною якого він не виступає.

Доведення зазначених обставин є обов'язком позивача (ст. 10, 60 ЦПК України), який, за обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій, виконано не було.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

Б.І.Гулько

С.П.Штелик