У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про поновлення строків для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за аліментами та пені, заінтересована особа - відділ державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про поновлення строків для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за аліментами та пені, заінтересована особа - відділ державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції.

ОСОБА_4 посилалась на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2012 року було частково задоволено її позов та стягнуто на її користь з відповідача ОСОБА_5 17 243 грн 18 коп. Рішення суду набрало законної сили 15 травня 2012 року та 21 травня 2012 року вона отримала виконавчий лист у вказаній справі, строк пред'явлення якого 1 рік. Зазначала,що вона не була юридично обізнаною з порядком пред'явлення до виконання виконавчого листа, та вважала, що оскільки відділ виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції був стороною у справі, то державному виконавцю був наданий виконавчий лист у такому ж порядку і в такі ж строки.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та постановити ухвалу, якою поновити їй строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2012 року було частково задоволено позов та стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 заборгованість за аліментами в розмірі 8 621 грн 59 коп. та неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів в розмірі 8 621 грн 59 коп, а всього на суму 17 243 грн 18 коп., а також судовий збір у сумі 107 грн 30 коп.

Рішення суду набрало законної сили 15 травня 2012 року та за заявою позивача ОСОБА_4 від 18 травня 2012 року їй було видано два виконавчих листи: 21 травня 2012 року та 31 травня 2012 року.

У тому числі був виданий виконавчий лист, копія якого приєднана до заяви стягувача, а саме: № 2/1005/544/2012, 1005/578/2012 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за аліментами в розмірі 8 621 грн 59 коп., а всього 17 243 грн 18 коп., строк пред'явлення якого до виконання становить один рік.

Стягувач ОСОБА_4 не пред'явила виконавчий лист про стягнення заборгованості та пені на виконання до державної виконавчої служби протягом визначеного законодавством строку.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Про це також зазначено у виконавчому листі. Тобто позивач мала можливість знати про ці строки і діяти розумно, захищаючи свої права.

Відповідно до ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо поважності причини пропуску строку для пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання, оскільки поважною причиною заявниця вказувала свою юридичну необізнаність, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви. Судами також правильно зазначено, що при розгляді заяви суди мають не лише захищати права позивача на виконання рішення суду, але також при цьому не порушувати права відповідача, оскільки він обґрунтовано міг вважати, що позивач втратив інтерес до виконання рішення суду, оскільки минули процесуальні та розумні строки для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк