Справа № 523/3582/16-ц
Провадження №2/523/2252/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Середи І.В.,

при секретарі - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося з позовними вимогами до ТОВ «Постман» та ОСОБА_1 та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором фінансового лізингу № 00008266 від 20.08.2013 р. в розмірі 128776,16 грн., з яких: 11755,56 грн. - заборгованість за лізинговими платежами, 1572,54 грн. - пеня, 471,76 грн. - три процента річних, 3440,48 грн. - інфляційні втрати, 4169,96 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, 107365,86 грн. - збитки.

Ухвалою суду від 07 грудня 2016 року провадження по справі в частині вимог до ТОВ «Постман» закрито у зв'язку з тим, що вимога не може бути розглянуто в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування вимог до ОСОБА_1 позивач посилався на те, що між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» 20.08.2013 р. було укладено договір про фінансовий лізинг № 00008266, за яким ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб VW CaddyGP Kasten 1.2 I TSI, 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язалося прийняти в користування даний транспортний засіб, сплачувати позивачу у визначений строк встановлені договором платежі. За умовами зазначеного договору ОСОБА_1 приймає на себе зобов'язання поручителя та несе солідарну відповідальність за виконання ТОВ «Постман» своїх зобов'язань. ТОВ «Постман» прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконало, внаслідок чого виникла заборгованість у вказаному розмірі, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій підтримання позову та просила розглянути справу в його відсутності.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшли письмові заперечення в яких він посилаючись на ч.4 ст.559 ЦК України вважає, що сплинув шестимісячний строк для пред'явлення до ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення заборгованості за договором лізингу, відтак на його думку договір поруки, укладений з ОСОБА_1 слід вважати припиненим.

Відповідачі в судове засідання не з'явились. Відповідно до вимог ст.74 ЦПК України судом направлялися належним чином судові повістки для сповіщення осіб про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи 20.08.2013 р. між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» укладено договір про фінансовий лізинг № 00008266, за яким ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб VW CaddyGP Kasten 1.2 I TSI, 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, строком на 60 місяців. ТОВ «Постман», в свою чергу, зобов'язувалось прийняти в користування даний транспортний засіб та сплачувати позивачу встановлені договором платежі. За вказаним договором ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання поручителя щодо належного виконання ТОВ «Постман» прийнятих на себе зобов'язань та несе солідарну відповідальність.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Постман» не в повному обсязі виконало умови договору фінансового лізингу № 00008266, а саме прострочив платежі №18 термін оплати якого настав 15.02.2015р., №19 термін оплати якого настав 15.03.2015р., №20, термін оплати якого настав 15.04.2015 р., позивачем на адресу ТОВ «Постман» було направлено нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу. Договір припинив свою дію з 12.05.2015р.

При вирішені спірного питання суд виходить з наступного обґрунтування.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Таким чином, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція зазначена у постановах ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14).

З договору поруки, який був укладений між Товариством та ОСОБА_1, з метою забезпечення договору фінансового лізингу, убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за основним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (Правовий висновок ВСУ у справі №6-223цс16).

При розгляді даної справи строк прострочення чергових платежів настав 15.02.2015р.,15.03.2015р., 15.04.2015 р.. Отже, у товариства виникло право пред'явити вимогу до поручителя - ОСОБА_1 про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу в частині чергових платежів починаючи з 16.02.2015р.,16.03.2015р., 16.04.2015 р. відповідно, протягом наступних шести місяців. Втім, товариство звернулося до суду з позовними вимогами 15.03.2016 р., що підтверджується печаткою суду вхідної кореспонденції на позовній заяві. Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском 6 місячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

На підставі викладеного, з урахуванням положення матеріального закону, суд вважає, що договір поруки укладений між товариством та ОСОБА_1 слід вважати припиненим. При таких обставинах позовні вимоги товариства до ОСОБА_1 є безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,61,64,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: