Провадження №2/263/199/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючої судді Ікорської Є.С., при секретарі Турчиній Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 16.12.2013 р. було поновлено право власності її матері ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, яка раніше була зареєстрована за ОСОБА_3 У цей же день було укладено договір оренди даної квартири з ТОВ СП «Регалс» з щомісячною оплатою в розмірі 15000 грн. Проте ТОВ СП «Регалс» відмовилось оплачувати оренду з 17.12.2013 р. по 10.10.2014 р., оскільки квартира була зайнята за договором оренди з ОСОБА_3 ОСОБА_2, який був виселений з неї примусово виконавчою службою. У звязку з витребуванням майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 не змогла отримати прибуток у розмірі 147 500 грн., 25.10.2014 р. вона померла, а тому позивачка як спадкоємиця просить стягнути з відповідачів на свою користь спричинену шкоду у розмірі 147 500 грн.

Представник позивачки ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Вів відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачка не може успадкувати право на відшкодування збитків у не договірних зобовязаннях, оскільки жодний з відповідачів не був стороною договору оренди з ТОВ СП «Регалс». Окрім того, вищевказаний договір оренди є нікчемним за своєю правовою природою, оскільки суперечить вимогам закону і між його сторонами не підписувався акт прийому-передачі квартири.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16.12.2013 р. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5).

Постановою державного виконавця від 22.09.2014 р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11.04.2014 р., виданим 19.06.2014 р., про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1. Дане виконавче провадження закінчено постановою державного виконавця 13.10.2014 р. у звязку з виконанням рішення суду 10.10.2014 р. (а.с.41,42).

З листа приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 28.04.2015 р. вбачається, що єдиним спадкоємцем померлої 25.10.2014 р. ОСОБА_4 є ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2015 р. ОСОБА_1 успадкувала після померлої ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.40).

З тексту нотаріально посвідченого доручення від 14.12.2013 р., виданого від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_5, вбачається, що за станом здоровя довіритель не в змозі власноручно розписатися, доручає підписувати договори ОСОБА_5

З пояснень представника позивачки ОСОБА_5 у судовому засіданні вбачається, що він є засновником ТОВ «Регалс», при цьому деякі екземпляри комплексного договору оренди підписані ним з боку орендодавця ОСОБА_4

Представником позивачки надано суду три комплексних договори оренди від 16.12.2013 р., за якими ОСОБА_4 передає квартиру АДРЕСА_1 ТОВ СП «Регалс» у користування під розміщення офісу з щомісячною орендною платою в розмірі 15000 грн. (а.с.6-7, 32-33, 34-35), пояснивши, що на одному з договорів стоїть його підпис замість ОСОБА_4, оскільки їй через хворобу було важко підписувати, усі три договори є абсолютно однаковими.

Проте з цим погодитися не можна, оскільки текст договору на а.с.6 не містить п.п.1.2 (хоча посилання на п.п.1.2 зазначається у п.п.4.6 цього ж договору), при цьому у договорах на а.с. 32-33, 34-35 наявний п.1.2- «майно передається в оренду з метою розміщення офісу, у звязку із чим додатково передається в оренду офісне майно (меблі і побутова техніка)». Крім того, візуально різниться підпис орендодавця померлої ОСОБА_4 на усіх трьох екземплярах договорів, а також різні особи підписали договір з боку орендаря: на а.с.7 та 35 міститься підпис без зазначення прізвища, який не є тотожним з тим підписом, який містяться на а.с.33 в графі «орендар» з додаванням посади і прізвища «ОСОБА_8Е./ директор», що у своїй сукупності викликає сумніви стосовно походження цих нібито тотожних договорів, часу їх складання, справжніх сторін договору і який з них слід брати за основу, оскільки їх зміст за п.1.2. відрізняється.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставами свого позову ОСОБА_1 зазначені норми статей 386, 1166, 1190, 1218, 1230 ЦК України.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте позивачкою не доведено факту завдання шкоди її матері в період з 17.12.2013 р. по 12.10.2014 р. відповідачами, які жодного відношення до укладеного договору оренди з ТОВ СП «Регалс» не мають.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях.

Проте у даному випадку наявність будь-яких договірних зобовязань між померлою ОСОБА_4 та відповідачами не доведена.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити через його безпідставність та необґрунтованість.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.С.Ікорська