Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 13 листопада 2003 року він разом з ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04 листопада 2014 року. Під час шлюбу вони проживали у АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування. Вказував, що за час шлюбу вони за спільні кошти провели реконструкцію будинку та збудували господарські будівлі і споруди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2009 року задоволено позов ОСОБА_4 до Малютянської сільської ради та визнано за нею право власності на самочинно побудований у 2008 році господарський блок площею 41,5 кв. м, та теплицю площею 47,2 кв. м, які розташовані по АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що право власності на вказані вище господарський блок та теплицю визнано за відповідачем у 2009 році, тобто, у період шлюбу сторін, позивач просив визнати господарський блок площею 41,5 кв. м та теплицю площею 47,2 кв. м, об'єктами спільної сумісної власності сторін.

06 жовтня 2015 року в ході розгляду даної справи представник відповідача - ОСОБА_6 заявив клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що у лютому 2015 року ОСОБА_4 вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання спірного домоволодіння об'єктом спільної сумісною власності подружжя та визнання за ним право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння, в тому числі, на 1/2 частини теплиці та на 1/2 частини господарської будівлі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного Київської області від 07 грудня 2015 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановленні з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових ухвал.

Судами попередніх інстанцій установлено, що у грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа: Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, посилаючись на те, що 13 листопада 2003 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 06 листопада 2003 року вони разом переїхали проживати до АДРЕСА_1, який ОСОБА_5 20 квітня 2001 року отримала в дар. Зазначав, що з 2004 року він разом з ОСОБА_5 почали облаштовувати вказаний будинок, він побудував біля будинку свинарник, курятник, залив фундамент та встановив теплицю, проклав труби, зробив два навіси для паркування автомобілів та змінив конструкцію даху на будинку, після чого було розпочато ремонт у будинку. Кошти на будівництво та ремонт спірного домоволодіння він вкладав особисто, особисті заощадження також вкладалися у будівництво та ремонт домоволодіння.

Посилаючись на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_4 просив визнати домоволодіння по вул. Ботанічна, 33 у с. Малютянка об'єктом спільної сумісної власності; визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину цього домоволодіння.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що вимоги позивача про визнання господарського блоку та теплицю, які розташовані по АДРЕСА_1 Київської області, об'єктом спільної сумісної власності сторін були предметом розгляду під час ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року.

Встановивши, що існує рішення суду з приводу спору між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суди дійшли обгрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування постановлених судами ухвал, тому касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає відхиленню, а оскаржувані ухвала суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова