Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 428/4247/16-ц
Провадження № 22ц/782/923/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі

головуючого - Луганської В.М.,

суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.

за участю секретаря: Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про вселення, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та знаття з реєстраційного обліку, треті особи - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, Сєвєродонецький міський відділ Державної міграційної служби України в Луганській області,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою про вселення. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 16.03.2007 по 16.10.2014 року. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Сєвєродонецького міськвиконкому №551 від 24.04.2012 року на сімю з трьох чоловік була надана житлова площа у розмірі 26,5 кв. м у гуртожитку за адресою: 93400 Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, буд. 18-а, блок 222 .У червні 2014 року у звязку з тим, що в м.Сєвєродонецьку проводилась антитерористична операція, позивач за згодою відповідача, з метою знаходження дитини в безпечному місці, а також її оздоровлення, поїхала з дитиною до своєї матері ОСОБА_7 за адресою: Луганська обл., Троїцький район, с.Малоолександрівка.На прикінці серпня 2014 року, після звільнення м.Сєвєродонецька, позивач повернулася, однак відповідач почав перешкоджати їй проживати у вказаній квартирі, а саме не пускати ні її ні їх доньку до квартири. Протягом вересня позивачка кілька разів намагалася увійти до квартири але відповідач її не пускав, навіть щоб забрати необхідні їй речи. Одного разу, коли відповідача не було в квартирі, позивач відімкнула квартиру своїм ключем, переночувала там та взяла кілька речей зі своєї одежі та доньки. Після чого відповідач забрав у неї ключі від квартири, після даного випадку вона звернулася до Сєвєродонецького міського суду з заявою про розірвання шлюбу.

16.10.2014 року після розірвання шлюбу, відповідач продовжував перешкоджати ОСОБА_3 проживати у вказаній квартирі, поміняв замки в дверях. 25 лютого 2015 року, позивач за згодою відповідача, з метою оздоровлення доньки, тимчасово виїхала в м. Краснодар Краснодарського краю Російської Федерації де перебувала разом з донькою до 26 квітня 2015 року. Позивач посилається на те, що коли вона з дитиною повернулася до м. Сєвєродонецька, вона знову звернулася до відповідача з вимогою допустити її та доньку в квартиру, але відповідач їй відмовив. 22.12.2015 року позивач в присутності свідків звернулася до відповідачів, які в той час знаходилися у блоці №222, стосовно вселення її та її дітей, на що отримала від них категоричну відмову.Позивач зазначає, що незважаючи на те, що ні у неї ні у її дітей не має іншого житла крім блоку №222, відповідачі продовжують перешкоджати їм користуватися житловим приміщенням, у звязку з чим позивач змушена наймати кімнату в колишньому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. Просила суд вселити її, а також її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в гуртожиток в блок №222, будинку №18-а проспекту Космонавтів м.Сєвєродонецька Луганської області.Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

У травні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання осіб, які втратили право користуватися житловим приміщенням та знаття з реєстрації. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_6 зазначили, що за адресою: м. Сєвєродонецьк, Луганська обл., пр-кт Космонавтів, 18-а, блок 222, зареєстровані та мешкають ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Вони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2015 року.За вказаною адресою зареєстровані та не мешкають:Бондар ОСОБА_9, ОСОБА_5, 22.09.2015 р.н, а також ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.ОСОБА_3 є колишня дружина відповідача, шлюб з якою розірвано 16.10.2014 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від цієї дати.ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою відповідача. Позивачі посилаються на те, що 15 червня 2014 року ОСОБА_3 припинила користуватися спірним житловим приміщенням, що підтверджено актами від 14.11.2014 р. та 28.04.2015 р.Відповідачка за зустрічним позовом мешкає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, 22.09.2015 року народила йому дитину, що також вказує на добровільне, особисте, самостійне бажання відповідачки покинути спірне житлове приміщення ще у 2014 році. Позивачі посилаються на те, що позивач не мешкає в спірному помешкані з 15 червня 2014 року понад шести місяців без поважних причин, вважають, що з 15 грудня 2014 року вона втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Просили суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою:м. Сєвєродонецьк, Луганська обл., пр-кт Космонавтів, 18-а, блок 222, знявши вказаних осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2016 рокупозов ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 задоволено. Суд вселив ОСОБА_3, та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в гуртожиток в блок №222 у будинок №18-А, по проспекту Космонавтів умісті Сєвєродонецьку Луганської області. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, по справі прийняти нове рішення, яким його вимоги за зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити, а у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_3 відмовити.В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вважають, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не має.

ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу підтримує.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів судової палати вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону були виконані.

В судовому засіданні встановлено, що будинок, розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, будинок 18а є гуртожитком, є комунальною власністю територіальної громади м. Сєвєродонецька.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України від 19 червня 1992 р. № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду", прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР.

З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення).

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що на підставі ордеру серії Н № 46, виданого виконкомом Сєвєродонецької міської ради від 07.05.2012 року, ОСОБА_2 отримав право на заняття з сім'єю з трьох осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 жилої площі розміром 26,5 кв.м. у гуртожитку, який розташований по пр. Космонавтів, буд №18 -А, блок №222 у м. Сєвєродонецьку. Згідно рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 28 жовтня 2014 року.

Згідно наданих актів, затверджених КП «Житлосервіс «Світанок» від 04.11.2014 року та від 28.04.2015 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають за місцем реєстрації в блоці №222 будинку №18-А по пр. Космонавтів в м. Сєвєродонецьку Луганської області з червня 2014 року.

ОСОБА_2 06.06.2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, блок 222.

У позивачки за первісним позовом 22.09.2015 року народився син - ОСОБА_5. Згідно відомостей із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 01.10.2015 року № 5 відомості про батька ОСОБА_5 записані за вказівкою матері згідно із ч. 1 ст. 135 СК України. Позивачка зареєструвала новонародженого сина за адресою: м. Сєвєродонецьк, проспект Космонавтів, 18-А, блок 222.

Судом встановлено, що згідно відомостей, які були надані Головним управлінням Національної поліції в Луганській області, співробітниками Сєвєродонецького ВП ГУНП було неодноразово встановлено 06.05.2015 року, 06.09.2015 року, 23.12.2015 року, що між сторонами є конфлікт майнового характеру.

Відповідно до довідки № 1267 від 31.03.2016 року, ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, блок 222, разом із дочкою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, сином - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, колишнім чоловіком - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, дружиною колишнього чоловіка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 Також судом встановлено, що в червні 2014 року ОСОБА_3 разом з донькою - ОСОБА_4 виїхала із спірного житлового приміщення, про те у вересні 2014 року, у квітні 2015 року та у грудні 2015 року не змогла повернутися до спірного помешкання, хоча намагалася це зробити. Вказані факти підтверджуються показами свідка ОСОБА_10 та частково показами свідка ОСОБА_11 Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_3 у вселені її та її неповнолітніх дітей до житлового приміщення. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 мають право користування спірним житловим приміщенням про те не можуть ним користуватися внаслідок перешкоджання відповідачем (за первісним позовом) у вселені до спірного житла в тому числі і у вересні 2014 року. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають у спірному житловому приміщенні понад шість місяці з поважних причин, не мають іншого житла для постійного проживання та бажають вселитися до спірного житла, у звязку з чим вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки (за первісним позовом). Висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення. При цьому апеляційний суд враховує також і те, що не проживання позивача в спірному житловому приміщенні носить вимушений характер через небажання відповідача ОСОБА_2 на її проживання з дітьми, оскільки останній вважає, що вона втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на даний час не має іншого житла, проживає в найманій квартирі, зазначені обставини свідчать про те, що вона не проживає з дітьми в спірному житловому приміщенні з поважних причин з вересня 2014 року, тому її вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував не проживання позивача (за первісним позовом) в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шести місяців не заслуговують уваги, так як при розгляді справи суд першої інстанції визначив, що ОСОБА_3 з поважних причин з вересня 2014 року не проживала у спірному житловому приміщенні та встановлено, що апелянтом чинились перешкоди щодо користування позивачкою (за первісним позовом) спірним житловим приміщенням. Колегія суддів судової палати зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що причиною відїзду у червні 2014 року було саме проведення на території міста Сєвєродонецька АТО і що після звільнення міста вона з донькою повернулась до м. Сєвєродонецька, однак зі сторони відповідача чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Пояснення позивача в частині того, що вона виїхала з донькою з міста у звязку з проведенням бойових дій було підтверджено показами свідка ОСОБА_11 і ці свідчення апелянтом не спростовані. Крім того, колегія суддів судової палати зазначає, 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Сєвєродонецьк.

Оскільки м. Сєвєродонець також було територією проведення АТО, колегія суддів судової палати вважає, що пояснення ОСОБА_3 в частині того, що причиною відїзду з міста в червні 2014 року було саме проведення АТО знайшли своє підтвердження, крім того, ці пояснення позивачки не спростовані належними доказами апелянтом.

Колегія суддів судової палати погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка (за первісним позовом ) з поважних причин була відсутня у спірному житловому приміщенні понад шести місяців.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, зроблених в рішенні суду, а отже не є підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

ух в а л и ла

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: