Справа №467/998/13-ц 19.09.2016 19.09.2016 19.09.2016
Справа № 467/998/13-ц Головуючий у 1 інстанції Кірімова О.М. Провадження №22-ц/784/2061/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1 Категорія 27
У Х В А Л А

іменем України

19 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

04 липня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») предявило до ОСОБА_2 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

13 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KGXRRC08300038, складовими якого є заява останнього разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 7 150 гривень 00 копійок, під зворотне зобовязання останнього сплачувати відсотки за користування ними у розмірі 12,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 11 червня 2010 року включно.

Взяті на себе обов'язки ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, і чекало відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, про те той, не виконував взяті на себе обовязки, у звязку з чим станом на 26 квітня 2013 року у нього виникла заборгованість у розмірі 50 342 гривні 48 копійок, з яких:

●7 150 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

●15 892 гривні 97 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

●3 861 гривня 00 копійок - заборгованість за комісією;

●20 565 гривень 06 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

●500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина);

●2 373 гривні 45 копійок - щтраф (процентна складова).

Посилаючись на небажання ОСОБА_2 сплатити борг добровільно, ПАТ «ПриватБанк» просило стягнути заборговану грошову суму за судовим рішенням.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2013 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою цього ж суду від 23 червня 2016 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, зазначене рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року в задоволені позову відмовлено за спливом позовної давності і наявності заяви боржника про її застосування.

ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалось на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та порушенням районним судом норм матеріально та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін оскаржене рішення суду 1 інстанції, оскільки воно ухвалено у відповідності з нормами матеріального та процесуального законодавства.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому судовому рішенні, районний суд вважав, що позовна давність за вимогами позивача спливла, і, за наявності заяви відповідача про її застосування, він зобовязаний у позові відмовити.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, в силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України).

Він є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Крім того, договір є підставою виникнення зобовязань.

В силу статей 251, 253, 509, 525-526, 598, 610, 611, 616, 622, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, що виникають з кредитних договорів і які не виконані належним чином.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої цієї статті за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом п.4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору від 11 липня 2007 року сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 11 червня 2010 року включно.

Таким чином, 11 червня 2010 року був останнім днем, коли позичальник остаточно повинен був виконати взяті на себе обовязки за договором, а у разі невиконання їх, банк мав право з 12 червня 2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованих сум. Проте той подав позовну заяву лише 04 липня 2013 року, тобто за межами позовної давності. А тому, за наявності заяви представника відповідача про застосування позовної давності суд зобовязаний був її застосувати, у звязку з чим відмовити у позові, що той вірно і вчинив.

Що ж до посилання представника позивача на 5 річний строк позовної давності по вимогам, то вони не ґрунтуються ні на законі, ні на практиці Верховного Суду України, ні на дійсних обставинах справи, а тому не можуть братися до уваги.

При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для врахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не можуть братися до уваги і твердження названої особи про переривання позовної давності у звязку зі здійсненням відповідачем 09 серпня 2015 року платежу на погашення боргу у розмірі 6 гривень 85 копійок (а.с.-61), здійсненого без індивідуалізації платника через банківський термінал та ще й за межами позовної давності.

За такого у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити за її безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

ОСОБА_4