Справа № 500/5280/15-ц
Провадження № 2/500/2870/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Смокіної Г.І.,

при секретарі Рашковій Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 225 708,55 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.10.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00083148 (далі Договір), згідно якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 50 000 грн., термін повернення кредиту 03.10.2014 року. Процентна ставка за Договором - 15,00% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом - 1,75% від суми кредиту. Через невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем по договору банківського обслуговування від 03.10.2011 року № ВLаЖГА00083148 станом на 16.07.2015 року за відповідачем виникла заборгованість у сумі 225 708,55 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У звязку із зазначеним просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором банківського обслуговування від 03.10.2011 року № ВLаЖГА00083148 на загальну суму 225 708,55 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували в частині розміру пені, з урахуванням тяжкого матеріального становища, сімейного стану, а також великим розміром пені порівняно із розміром основної заборгованості просили зменшити пеню до 20897,16 грн., що становить 50% від суми заборгованості по кредиту. В іншій частині вимог позов визнали.

Вислухавши представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 03.10.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00083148, згідно якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 50000 грн., термін повернення кредиту 03.10.2014 року. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 15,00% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року № 63 розпочато процедуру ліквідації ПАТ«ВіЕйБі Банк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб з 20.03.2015 року, призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ«ВіЕйБі Банк».

Згідно п.1.5 загальної частини Договору за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою в розмірі, зазначеному в п.3 спеціальної частини договору, тобто, у розмірі 15,00% річних.

Відповідно до п.1.6 загальної частини Договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається в п.4 спеціальної частини договору, а саме, в розмірі 1,75% від суми кредиту.

Згідно п.3.3.2 Договору позичальник зобовязався щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п.2.5 загальної частини договору. Не пізніше визначеного п.2 Спеціальної частини Договору терміну, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню).

Відповідно до п.4.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, банк має вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, передбачену п.9 спеціальної частини.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за договором банківського обслуговування від 03.10.2011 року №ВLаЖГА00083148 станом на 16.07.2015 року складає у загальному розмірі 225 708,55 грн.:

- прострочена до повернення сума кредиту 41 794,32 грн.;

- прострочені проценти за користування кредитом 18 075,24 грн.;

- прострочена комісія за управління кредитом 22 750,00 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту 143 088,99 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Виходячи зі змісту вищевказаної постанови, положення ч.3 ст.551 ЦК України підлягає застосуванню у разі, якщо розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання (разом із нарахованою індексацією та процентами).

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з того, що сума пені значно перевищує загальний розмір боргового зобовязання разом з відсотками, враховуючи тяжке матеріальне становище відповідача, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки до визнаної відповідачем суми 20897,16 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором банківського обслуговування №ВLаЖГА00083148 від 03.10.2011 року становить 103516,72 грн., з них: прострочена до повернення сума кредиту 41 794,32 грн., прострочені проценти за користування кредитом 18 075,24 грн., прострочена комісія за управління кредитом 22 750,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 20897,16 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України. Згідно із ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1038 (2257,09х46/100) грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії КК 722796, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 12.11.2001 року) на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 27 «Т», ) заборгованість за договором банківського обслуговування від 03.10.2011 року №ВLаЖГА00083148, а саме: - прострочену до повернення суму кредиту 41 794,32 грн., прострочені проценти за користування кредитом 18 075,24 грн., прострочену комісію за управління кредитом 22 750,00 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредиту 20897,16 грн., а всього заборгованість за кредитним договором 103516,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії КК 722796, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 12.11.2001 року) в дохід держави судовий збір в розмірі 1038 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3