АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача Бацей Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди та стягнення боргу, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди та стягнення боргу.

Посилалася на те, що 04 квітня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № CVVWGA00000017, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 90 000 грн. на купівлю автомобіля, зі сплатою 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2017 року.

Також нею із ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» були укладені договори особистого страхування №CVVWLK00000024 від 22.08.2006 року та №CVVWLK00000017 від 04.04.2007 року, вигодонабувачем за якими є ПАТ КБ «Приватбанк».

У травні 2007 року вона внаслідок нещасного випадку отримала тілесні ушкодження і їй було встановлено другу групу інвалідності, що є страховим випадком по вказаних договорах особистого страхування.

№22ц-395/16 Головуючий у І інстанції Кибич І.А.

Категорія 57 Суддя-доповідач Височанська Н.К.

Згідно страхового акту №L-900 від 01.10.2009 року ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» встановила розмір страхового відшкодування по договору особистого страхування №CVVWLK00000024, яке підлягає виплаті вигодонабувачеві 75,0% від страхової суми у розмірі 45045 грн.

Згідно страхового акту №L-901 від 01.10.2009 року ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» встановила розмір страхового відшкодування по договору особистого страхування №CVVWLK00000017, яке підлягає виплаті вигодонабувачеві 75,0% від страхової суми у розмірі 67500 грн.

Вказані кошти як страхове відшкодування надійшли на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк».

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10.02.2011 року №30.1.0.0/2-110124/706 вбачається, що у неї заборгованості за кредитним договором немає.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, її зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки такими, що припинили свою дію - задоволено частково.

Цим рішенням встановлено, що страхові суми у розмірі 112545 грн. надійшли на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредитному договору. Вона цих коштів не отримувала.

Окрім того, нею в період з 02.10.2009 року п 04.10.2010 року в банк на погашення заборгованості по кредитному договору було перераховано ще 12739,62 грн.

Отже, сума, яка була перерахована банку для погашення заборгованості за кредитним договором становить 125284,62 грн.

Звертаючись до неї з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк зазначив розмір заборгованості станом на 20.10.2009 року 40546,83 грн.

Вважає, що банк безпідставно звернувся в суд з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки та безпідставно користується її коштами в розмірі 32412,11 грн.

З підстав ст.1212 ЦК України просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 32412,11 грн. як безпідставно набуте майно, а також відповідно до вимог ст.ст.536, 625 ЦК України 22976,95 грн. інфляційних втрат, 4861,82 грн. 3% процентів річних, 16093,27 грн. нарахованих процентів за користування чужими коштами та 1 000 000 грн. моральної шкоди

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 борг в сумі 60250грн. 88коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та задовольнити позов в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Також ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог у розмірі 60250,88грн. та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенні часткового, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення майна, набутого ПАТ КБ «ПриватБанк» без достатньої правової підстави (з підстав ст.1212 ЦК України), суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідач безпідставно володіє грошовими коштами відповідача.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині визначення суми коштів, безпідставно набутих ПАТ КБ «ПриватБанк» і які підлягають поверненню позивачу.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 04 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №CVVWGA00000017, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 90 000 грн. на купівлю автомобіля, зі сплатою 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2017 року.

У травні 2007 року з ОСОБА_4 стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження і їй встановлено другу групу інвалідності.

1 жовтня 2009 року страховою компанією ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» були складені два страхових акти №L-900 на 45045 грн. та №L-901 на 67500 грн. (а.с.80-81).

Відповідно до п.3.5 договорів особистого страхування страховик протягом 20 робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п.3.3 умов страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову в здійсненні страхової виплати, яке оформляється Страховим актом.

Згідно п.3.6 договорів страхування у разі прийняття рішення про здійснення страхової виплати, вона виплачується страховиком застрахованій особі або вигодонабувачеві протягом п»яти банківських днів з моменту оформлення страхового акта.

З виписки по рахунку ОСОБА_4 вбачається, що страхова виплата в сумі 45045 грн. надійшла до банку 02.10.2009 року, а страхова виплата в сумі 67500 грн. - 05.10.2009 року (а.с.188-189).

Таким чином, загальний розмір страхових виплат становив 112545 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 1 жовтня 2009 року (час надходження страхових виплат) у ОСОБА_4 виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 107158,26 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 85983,63 грн., заборгованості по процентам в розмірі 14308,83 грн., заборгованості по комісії в розмірі 2340 грн., заборгованості по пені в розмірі 4525,80 грн.

Отже, після отримання банком страхових виплат, який повністю покривав розмір заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору, у банку залишилося зайво сплачені кошти в розмірі 5386,74 грн. (107158,26 грн. заборгованості - 112545 грн. страхових виплат = - 5386,74 грн.).

З виписки по рахунку ОСОБА_4 також вбачається, що позивачем в період з 01.12.2009 року по 27.07.2010 року в банк на погашення заборгованості по кредитному договору було внесено 12739,62 грн. (а.с.188-189).

З урахуванням цієї суми, розмір суми коштів, безпідставно набутих ПАТ КБ «ПриватБанк» і що підлягає поверненню позивачу становить 18126,36 грн. (12739,62 гр. + 5386,74 грн.).

З огляду на викладені обставини, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення майна без достатньої правової підстави (з підстав ст.1212 ЦК України) підлягає зміні, зі стягненням з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача безпідставно набутих коштів в розмірі 18126,36 грн.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що між сторонами існували зобов»язальні відносини і тому виключається можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України, є безпідставними.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в своїх постановах від 2 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, від 3 червня 2015 року по справі №6-100цс15.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано кредитний договір №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року про надання позики в сумі 90 000 грн. та договір іпотеки №CVVWGA00000017 від 04.04.2007 року, укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 такими, що припинили свою дію.

Отже, договірні відносини між сторонами були припинені і після їх припинення позивач правомірно пред»явив до суду позов з підстав ст.1212 ЦК України.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про сплив строку позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існував спір щодо наявності заборгованості по кредитному договору і лише рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року були встановлені обставини припинення кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що строк позовної давності слід обчислювати з набранням рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року законної сили, а саме з 18 грудня 2014 року. Позов ОСОБА_4 подала 24 листопада 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Є обґрунтованими доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо помилкового висновку суду про те, що банком не повернуто позивачу зайво нараховані відсотки внаслідок незаконного збільшення банком відсоткової ставки.

Так, з матеріалів справи вбачається. що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 18 серпня 2010 року, визнано недійсним збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» відсоткових ставок до 15,12% та 26,88% річних за кредитним договором №CVVWGA00000017 від 04 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 (а.с.43-46).

Оскільки підняття відсоткових ставок банком визнано незаконним, то банк правомірно зробив розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору станом на 1 жовтня 2009 року виходячи з відсоткової ставки, яка була встановлена кредитним договором, тобто 14,04%.

Встановлено, що ОСОБА_4 не сплачувала кредит за підвищеними відсотковими ставками. Кошти в сумі 15174,32 грн., які суд врахував як безпідставно отримані банком, в касу банку не вносила. А тому суд першої інстанції безпідставно врахував ці кошти як безпідставно отримані банком.

Колегія суддів при визначенні розміру суми, безпідставно набутих банком, не враховувала розмір заборгованості, наданий банком по кредитному договору ОСОБА_4, в якому вказані суми боргу з врахуванням підвищених відсоткових ставок. Колегія суддів взяла за основу розмір заборгованості, наданий банком, який розрахований за відсотковою ставкою, що вказана в кредитному договорі, а саме 14.04% річних.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що страхова сума у розмірі 45045 грн. була видана через касу банку ОСОБА_4, а тому суд її безпідставно врахував як безпідставно набуту.

Вказана страхова сума вже була предметом розгляду судових справ.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року, було встановлено, що ОСОБА_4 кошти в сумі 45045 грн. згідно договору особистого страхування №CVVWLK00000024 від 22.08.2006 року для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором в касі банку не отримувала.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В своїй позовній заяві позивач стосовно вимог про стягнення процентів за користування грошима посилалася як на ст.625 ЦК України, так і на ст.536 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних (з підстав ст.625 ЦК України), суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користується грошима позивача, а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів з підстав ст.536 ЦК України, суд виходив з того, що буде подвійне притягнення відповідача до юридичної відповідальності.

Проте такі висновки суду є помилковими.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

До такої правової позиції дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 2 березня 2016 року по справі за №6-2491цс15.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що сторони на час пред»явлення позову до суду не перебували в договірних правовідносинах, застосування судом першої інстанції вимог ст.625 ЦК України є безпідставним, оскільки ця стаття передбачає відповідальність боржника за порушення ним грошового зобов»язання. Тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог, заявлених з підстав ст.625 ЦК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В даній справі ОСОБА_4 пред»явила позов з підстав ст.1212 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов»язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Аналізуючи спірні правовідносини між сторонами, колегія суддів дійшла висновку про можливість застосування ст. 536 ЦК України і стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами саме на підставі цієї норми права.

Загальне правило, яке б встановлювало розмір таких процентів, не передбачено, хоч відповідно до ч.1 ст.536 ЦК проценти за користування чужими коштами застосовуються завжди, крім випадків передбачених договором між фізичними особами. За таких умов до відносин з приводу нарахування процентів на суму грошових коштів слід за аналогією застосувати ч.1 ст. 1048 ЦК, відповідно до якої у випадках, коли договором не встановлено інший розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позивачем самостійно визначений період нарахування процентів - з 18.08.2010 року по 9.11.2015 року.

Облікова ставка НБУ в період з 18.08.2010р. по 22.03.2012р. складала 7,75%, з 23.03.2012р. по 09.06.2013р. - 7,5%, з 10.06.2013р. по 12.08.2013 р. - 7,0%, з 13.08.2013р. по 14.04.2014р. - 6,5%, з 15.04.2014р. по 16.07.2014р. - 9,5%, з 17.07.2014р. по 12.11.2014р. - 12,5%, з 13.11.2014р. по 5.02.2015р. - 14,0%, з 6.02.2015р. по 3.03.2015р. - 19,5%, з 4.03.2015р. по 27.08.2015р. - 30,0%, з 28.08.2015р. по 24.09.2015р. - 27%, з 25.09.2015р. по 9.11.2015р. - 22%.

Розрахунок процентів за ст.536 ЦК України проводиться за формулою: сума боргу х кількість днів прострочення х облікову ставку НБУ : 365 днів : 100%.

періодСума боргуКількість днівоблікова ставка365 дн.100%Сума (грн.)
18.08.2010-22.03.201218126,36 2167,75%365100%831,33
23.03.2012-09.06.201318126,364357,5365100%1620,19
10.06.2013-12.08.201318126,36647,0365100%222,48
13.08.2013-14.04.201418126,362456,5365100%790,85
15.04.2014-16.07.201418126,36939,5365100%438,75
17.07.2014-12.11.201418126,3611912.5365100%738,71
13.11.2014-05.02.201518126,368514,0365100%590,96
06.02.2015-03.03.201518126,362619,5365100%251,78
04.03.2015-27.08.201518126,100%2637,01
28.08.2015-24.09.201518126,00%375,44
25.09.2015-09.11.201518126,00%502,57
Всього 9000,07

Таким чином, розмір процентів становить 9000,07 грн.

З огляду на викладені обставини, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами з підстав ст.536 ЦК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із безпідставності цих позовних вимог.

Як вбачається із тексту позовної заяви, що позивач обгрунтовує моральну шкоду безпідставним пред»явленням до неї позову банком про звернення стягнення на предмет іпотеки, безпідставним задоволенням судом цього позову, безпідставним накладенням арешту на житловий будинок, який не знятий до цього часу, що вона приклала багато зусиль для доведення своєї правоти. Всі судові процеси та переговори з банком викликали у неї душевні страждання та потрясіння.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її виник, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, звернення з позовом до суду - це право сторони.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для його скасування.

Враховуючи, що колегією суддів постановляється нове рішення про стягнення на користь позивача інших розмірів грошових коштів, що впливає на розподіл судових витрат, то відповідно рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтьверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частині позовних вимог. У задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при пред»явленні позову до суду не сплатила судовий збір, оскільки вона являється інвалідом другої групи і відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до квитанцій, що знаходяться в матеріалах справи, за подання апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив 6699 грн.

Колегією суддів позовні вимоги ОСОБА_4 задовольняються частково, зі стягненням з банку на її користь безпідставно набутих коштів в сумі 18126,36 грн. та 9000,07 грн. відсотків, нарахованих з підстав ст.536 ЦК України, а всього 27126,43 грн.

Отже, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір, що становить 1% від суми задоволеного позову, а саме 271,26 грн.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи пропорційність задоволення позовних вимог та те, що позивач як інвалід 2 групи звільнена від сплати судового збору, колегія суддів вважає, що на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід компенсувати за рахунок держави шляхом відшкодування зі спеціального фонду Державного бюджету України 2717,67 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення майна без достатньої правової підстави змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в розмірі 18126,36 грн.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в цій частині відмовити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами скасувати.

Позов ОСОБА_4 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 9000,07 грн.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 271,26 грн.

Компенсувати за рахунок держави шляхом відшкодування зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2717,67 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: