Справа № 699/39/16-ц
Номер провадження 2/699/101/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь - Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кіхтенко Н.І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2016 до суду надійшов вказаний позові у якому позивач остаточно просить суд ухвалити рішення, яким:

1- визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002673 від 28.12.2015, що укладений між позивачем та ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО";

2 - стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" на користь позивача сплачений платіж в сумі 30 000 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що 28.12.2015 між ним та ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" було укладено договір фінансового лізингу № 002673, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача автомобіль, а позивач зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

На виконання умов додатку №1 до договору фінансового лізингу згідно квитанції №0.0.483072537.1 від 28.12.2015 позивач сплатив авансовий платіж в розмірі 30 000,00 грн.

Але оскільки права споживача, що передбачені Законами України: «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, у вказаному договорі фінансового лізингу, укладеному між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 28.12.2015, є обмеженими, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства; а умови додатку № 3 до даного договору не погоджені з позивачем; сам укладений договір містить ознаки фінансової послуги, оскільки передбачає залучення фінансових активів від фізичних осіб, а дані послуги можуть надаватися лише після отримання відповідачем ліцензії, яка на час укладення зазначеного договору у останнього була відсутня; сам договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений; тому і предявлено даний позов.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, але направили заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просять суд слухати справу у їх відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча відповідач був двічі належно та вчасно повідомлений судовими повістками про день, час та місце слухання справи, тобто в порядку, передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України, і вважається що судовий виклик вручений належним чином.

Суд, розглянувши справу у відсутність сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч.2 ст.197 ЦПК України), та вивчивши надані докази, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті і прийшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, якщо сторони підписали договір, однак в момент підписання не було дотримано вимог законодавства, які передбачені для такого виду договору, то сторони (одна із сторін) має право звернутись до суду із позовом про визнання такого договору недійсним, і суд може визнати такий договір недійсним при наявності для цього законних підстав, не зважаючи на те, що договір був підписаний всіма сторонами і сторони погодили при підписанні його умови.

У судовому засіданні встановлено, що дійсно 28.12.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 002673 (далі договір фінансового лізингу), згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача автомобіль, а позивач зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Копія вказаного договору з копіями додатків № 1 та № 2 до нього, додані до позовної заяви(а.с.10 - 17).

Вказаний договір нотаріально посвідчений не був.

Пунктом 1.1 договору фінансового лізингу передбачено, що предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «Chery Tiggo».

У п.1.2 договору фінансового лізингу зазначено, що вартість предмета лізингу зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у договорі та в Додатку № 1, який є невідємною частиною договору. Зокрема, п.8.2 договору фінансового лізингу передбачено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 10 125,00 доларів США, що еквівалентно 255 150 грн.

Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором (п.1.3 договору фінансового лізингу).

Строк передачі предмета лізингу лізингоодержувачу закріплений у п.1.7 договору фінансового лізингу і становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці.

Ст. 17 вказаного договору визначено, що додатками до даного договору є: додаток № 1, де сторонами вказано графік сплати авансового внеску; додаток № 2, де сторонами зазначено специфікацію предмету лізингу, а в додатку № 3 міститься графік покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Пунктом 8.5 договору фінансового лізингу передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатках №1 та № 3 до даного договору, сплачуються лізингоодержувачем згідно вказаних додатків на підставі рахунків, виставлених лізингодавцем.?

Разом з цим, додаток № 3 до даного договору, який є невідємною частиною договору фінансового лізингу та містить істотні умови договору, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами, позивачем підписано не було.

Згідно договору фінансового лізингу адміністративний платіж, це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Згідно з п. 9.1 договору фінансового лізингу, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 %, зазначеного у даному договорі та у специфікації, а тому, на виконання умов додатку № 1 до договору фінансового лізингу позивач 28.12.2015 заплатив адміністративний платіж: 10%, що становить 30 000 грн., на підтвердження чого суду надано копію квитанції № 0.0.483072537.1. (а.с. 18).

У п.10.1 договору фінансового лізингу наведено порядок розрахунку розміру щомісячних лізингових платежів.

Згідно п. 10.3 договору фінансового лізингу на момент укладення договору сторонами визначено попередній розмір щомісячного лізингового платежу - 157,63 доларів США, що складає 3972,28 грн. та передбачено, що у випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу, сторони зобовязані підписати Додаток № 3 до даного договору, що встановлює графік сплати лізингових платежів або план відшкодування.

Згідно вимог ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо.

Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» - фінансовий лізинг, це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст. 6 даного закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Стаття 11 вказаного Закону надає право лізингоодержувачу:

1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю;

2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або мовам договору, специфікаціям;

3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках;

4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати :

1) заміни речі, якщо це можливо;

2) відповідного зменшення розміру плати за користування річчю;

3) безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення;

4) розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані ( ч.2 ст. 768 ЦК ).

Положеннями ст.16 вказаного Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним, тобто дана норма містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч.5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст.18 «Про захист прав споживачів», якими є такі умови договору, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

У своїх правових позиціях, висловлених Верховним Судом України у справі № №6-2766цс15, яка в силу положень ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції, ВСУ вказав, що аналізуючи норму ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 ч.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів»).

Судом встановлено, що умови п. 1.4 оспорюваного договору, а саме: що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець, суперечить вимогам ч.1 ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.

Окрім того, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Крім того, умовами п.п.3.2.7 договору фінансового лізингу передбачено право лізингодавця в односторонньому порядку розірвати вказаний договір за обставин, що не залежать від позивача, без повернення адміністративного платежу.

А п.3.2.6 договору фінансового лізингу встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й можливість розірвання договору за ініціативою лізингодавця без попередження лізингоодержувача, що у сукупності із положеннями п.3.2.7 договору є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно п.12.1 договору фінансового лізингу, лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю, або частково сплатив авансовий платіж, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір, однак в цьому випадку лізингодавець повертає сплачені кошти авансового платежу за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в розмірі 40% від сплаченої суми авансового платежу.

Однак, вказаний пункт договору суперечить положенням п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору, є несправедливою умовою договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі - продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки оспорюваний договір, як вбачається з матеріалів справи, укладений за участю фізичної особи позивача ОСОБА_2, а тому такий підлягав нотаріальному посвідченню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем при підписанні оспорюваного договору не було дотримано вимоги закону щодо нотаріального посвідчення вказаного договору.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Щодо наявності ліцензії для надання послуг фінансового лізингу у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції, зазначено, що згідно п.4 ч.1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.5 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою.

У п.1 ч.1 ст.1 зазначеного Закону закріплено поняття фінансової установи, зокрема, це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Тому у вирішенні питання щодо наявності ліцензії у відповідача суд вважає, що відповідач здійснюючи свою діяльність в обовязковому порядку повинен був мати відповідну ліцензію на здійснення своєї діяльності.

Крім того, в указаному договорі фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця, у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом; звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України; повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Отже, враховуючи викладене, а також правову позицію Верхового Суду України, викладену у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2766цс15, суд прийшов до висновку, що права позивача як споживача, які передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, в договорі фінансового лізингу, укладеному між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 28.12.2015, є обмеженими, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі; положення договору містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Додаток № 3 до даного договору, який є невідємною частиною договору фінансового лізингу та містить істотні умови договору, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами, який погоджено та підписано не було; відповідач уклав договір фінансового лізингу без відповідного дозволу (ліцензії), і тому суд задовольняє позов і визнає вказаний договір фінансового лізингу недійсним.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Тому, сплачений позивачем на виконання вимог договору фінансового лізингу адміністративний платіж у розмірі 30 000 грн. підлягає поверненню позивачу.

У звязку із задоволенням даного позову суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати (сплачений судовий збір) в сумі 1 102,40 грн.

Керуючись п.6 ч.1 ст.3, ч.1 ст.203, ст.ст.215, 216, ч.1 ст.220, ч.3 ст.509, ст.ст.628, 799, ч.1 ст.806, ч.1 ст.807, ч.1 ст.808 ЦК України; ч.1 ст.3, ст.ст.10, 11, 57- 60, 88, ч.2 ст.197, 212-215, ч.1 ст.294, 296 ЦПК України; Законами України : «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, - задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002673 від 28.12.2015, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», 01601, м. Київ вул. Шовковична, 42-44, код ЄДРПОУ 39733392, р/р 4 в ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1», МФО 380805, інші відомості суду не надані, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НС №891856, виданий Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області 13.02.2001, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, інші відомості суду не надані, кошти в сумі 30 000 грн. в рахунок повернення сплачених коштів за договором фінансового лізингу №002673 від 28.12.2015.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», 01601, м. Київ вул. Шовковична, 42-44, , р/р 4 в ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1», МФО 380805, інші відомості суду не надані, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НС №891856, виданий Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області 13.02.2001, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, інші відомості суду не надані, - 1 102,40 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь - Шевченківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з часу отримання копії даного рішення.

Суддя ОСОБА_4sp; І.