Справа № 344/7749/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1547/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретар Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфабанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернулася з даним позовом, в якому посилаючись на порушення ПАТ «Альфабанк» при укладенні 30.07.2008 кредитного договору Закону України "Про захист прав споживачів" щодо не роз'яснення їй інформації про умови кредитування, не підписання нею умов договору, уточнивши позовні вимоги просила суд визнати недійсним кредитний договір про надання споживчого кредиту № 500150811 від 30.07.2008 на суму 3 995 доларів США, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення грошової суми відповідачу в розмірі 1474,10 доларів США, що згідно обмінного валютного курсу на 30.07.2008 (450,13 грн за 100 доларів США) становить 6635,36 грн, шляхом розтермінування рівними платежами протягом 6 місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Альфабанк», ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту № 500150811 від 30.07.2008, застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення грошової суми відповідачу, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що згідно ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача в письмовій формі про кредитні умови. Відповідно до зазначеного Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Умисне введення другої сторони в оману щодо обставин, які мають істотне значення, є підставою для визнання правочину недійсним (п. 1 ст. 230 ЦК України). Суд не врахував, що договір про надання споживчого кредиту суперечить чинному законодавству, а саме процентна ставка 23,5 % у договорі регулюється загальними умовами кредитування, а не кредитним договором і може змінюватися банком в односторонньому порядку. Банк позбавляє позичальника вільно вибирати страхову компанію, у банку відсутня генеральна та індивідуальна ліцензія на валютні операції. Не враховано і те, що вона як позичальник не надавала згоди на розкриття банківської таємниці та відступлення права вимоги. Банк за власною ініціативою збільшив строк позовної давності до 50-ти років. У договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Оскільки жоден із наведених мотивів не був оцінений судом, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

В засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2008 ПАТ «Альфабанк» склав письмове повідомлення про акцепт пропозиції ОСОБА_2 про надання позики № 500150811, відповідно до якої надає позивачу 4520 доларів США під 23,5 % до 30.07.2010 за обставин заяви позивача про продаж валюти та зарахування придбаних грошових коштів на рахунок позивача із поверненням за графіком, що визначений сторонами; із зазначенням про те, що підпис позичальника на договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. 30.07.2008 ПАТ «Альфабанк» та ОСОБА_3 уклали договір поруки зобов`язань позивачки за договором № 500150811. Позивачка підписала розписку про ознайомлення з тарифами ПАТ «Альфабанк», здійснила переоформлення карткового рахунку. Згідно квитанції № 36880 від 26.08.2008 позивачка сплатила на користь ПАТ «Альфабанк» 238 доларів США заборгованості за вказаним кредитним договором. Також, позивачка сплачувала на користь ПАТ «Альфабанк» заборгованість за кредитним договором: 26.11.2008 в сумі 256 доларів США, 30.09.2008 - 240 доларів США, 29.01.2009 - 260 доларів США, 16.01.2009 - 240 доларів США, 13.02.2009 - 255 доларів США, 27.04.2009 - 200 доларів США, 03.04.2009 - 240 доларів США, 15.05.2009 - 1395 грн для купівлі 180 доларів США, 27.05.2009 - 200 доларів США, 1479,6 грн для купівлі іноземної валюти, 27.05.2009 - 38 доларів США, 24.03.2011 - 10 доларів США.

18.12.2012 ПАТ «Альфабанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір відступлення права вимоги до позивача за спірним договором. 27.12.2012 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклав договір з ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про відступлення прав вимоги за цим договором.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що волевиявлення сторін на укладення кредитного договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Позивач не навела підстав для визнання кредитного договору недійсним, а укладений сторонами кредитний договір відповідає вимогам, встановленим для правочинів.

При цьому суд першої інстанції правильно керувався нормами ст. ст. 203, 204 ЦК України щодо чинності правочину та підстав визнання його недійсним; ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України відносно свободи договору, його змісту та обов'язковості для виконання сторонами. Суд вірно вважав, що зміст укладеного кредитного договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача, як учасника оспорюваного правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі. Договір вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, сторони досягли між собою згоди про всі умови надання кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 500150811 від 30.07.2008 був укладений шляхом пропозиції ОСОБА_2 (оферти) надати їй кредит та прийняття цієї пропозиції ЗАТ «Альфа-Банк» (акцепту), відповідно до яких банк надав позивачу 4520 доларів США під 23,5 % до 30.07.2010.

ОСОБА_2 не додала до позовної заяви копії першої частини кредитного договору (оферти), де містяться її підписи, в тому числі - про отримання нею кредитного договору та графіку платежів (т. 1 а. с. 68). Підпис позичальника на договорі свідчить про отримання нею всієї інформації про умови кредитування.

Банком виконані вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" щодо надання позичальнику необхідної інформації стосовно кредиту.

Як видно з копії кредитної справи, позивачка підписала графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, розписку про ознайомлення з тарифами ПАТ «Альфабанк», здійснила переоформлення карткового рахунку (т. 1 а. с. 187-208).

Згідно квитанції від 31.07.2008 позивачці видано готівкою 17 982 грн по курсу 450,13, що еквівалентно 3995 доларів США.

Доводи апелянта про те, що мав місце обман та порушення закону в частині формування і погодження кредитних умов договору, а також їй не надавалась інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, що суперечить Закону України "Про захист прав споживачів", колегія суддів відхиляє, ураховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Усіх перелічених ознак обману при укладенні оспорюваного кредитного договору позивач не довів.

Вирішуючи спір, суд з'ясував виконання банком положень статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів".

Посилання апелянта на відсутність у банку на ліцензії та неправомірність надання кредиту в іноземній валюті колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до положень ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Наявність у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

ОСОБА_2, вносячи суми на погашення кредиту, в тому числі - в доларах США, виконувала свої зобов'язання, які виникли з укладеного нею договору.

За договором відступлення права вимоги ТОВ ФК «Кредит-Капітал», а потім і ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набули право вимоги до позивача. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення є незаконним та необгрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.