Справа № 438/704/15-ц
Провадження № 2/438/60/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 р. Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пещука Р.Й.

при секретарі: Наминанік О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час перебування у шлюбі, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого за час перебування в шлюбі, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування своїх позовних вимог після їх уточнення позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вказує на те, що 13.08.1988р. у відділі РАЦС Бориславського міського управління юстиції вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 За час перебування в шлюбі ними було набуто у власність ряд об»єктів рухомого та нерухомого майна, яке є спільною власністю подружжя.

Так, одним із об»єктів права їхньої спільної сумісної власності є нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які були набуті ними шляхом викупу у Бориславської міської ради Львівської області за їхні спільні кошти, однак оформлені на одного відповідача і в яких розташований магазин.

Вона з 2000р. здійснює підприємницьку діяльність і зареєстрована як фізична особа - підприємець. Цю підприємницьку діяльність вона здійснює саме у приміщенні магазину, до якого відповідач в даний час її не допускає, внаслідок чого вона несе значні матеріальні втрати та втрати немайнового характеру, що виражаються у негативному впливі на її ділову репутацію.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Положеннями ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ май на, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Нормами ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Оскільки вирішити питання поділу майна набутого за час перебування у шлюбі у позасудовому порядку за взаємною згодою у них з відповідачем не надається можливим, змушена звернутися з даним позовом в суд та просить постановити рішення, яким визнати нежитлове приміщення, а саме приміщення магазину загальною площею 239, 6 кв.м. розташоване по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за нею ОСОБА_1 право власності на ? ідеальну частку приміщення цього магазину.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 вказує на те, що з 13.08.1988р. він перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 За час перебування у шлюбі ними набуто у власність рухоме та нерухоме майно, зокрема таким є житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який зареєстровано за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 04.01.2008р. виконавчим комітетом Бориславської міської ради на підставі рішення № 588 від 24.12.2007р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17278013 від 04.01.2008р.

На даний час він зареєстрований і постійно проживає у цьому будинку і оскільки домовитися про його поділ в позасудовому порядку у нього з відповідачем не надається можливим, просить постановити рішення, яким визнати згаданий будинок спільною сумісною власністю його та відповідача та визнати за ним право власності на ? ідеальну частку цього будинку.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 свій позов підтримала, а зустрічний позов ОСОБА_2 до неї повністю визнала.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 позов заявлений до нього не визнав, а свій зустрічний позов підтримав.

При цьому позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 дали суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 він же позивач за зустрічним позовом дав суду пояснення аналогічні змісту його позовної заяви, а в заперечення первісного позову до нього пояснив, що не визнає цього позову з тих підстав, що з 1995р. і по даний час він займається підприємницькою діяльністю у сфері торгівлі. У 2001р. дізнавшись про можливість придбання спірного приміщення по АДРЕСА_1 він реалізував усі наявні на той час товарні запаси, вилучив кошти з обороту своєї підприємницької діяльності, та придбав згадане приміщення, яке до того, з 2000р. винаймав на правах оренди на підставі договору купівлі-продажу приміщення укладеного ним як приватним підприємцем та Фондом комунального майна Бориславської міської ради 14.08.2001р.

Після придбання цього приміщення у нього не було достатніх коштів щоб здійснювати торгівлю у магазині, оскільки усі кошти ним було витрачено для оплати його вартості, тому він змушений був укласти кредитний договір від 15.10.2001р. між ним як приватним підприємцем та АППБ «Аваль» на суму 25000 грн. З метою забезпечення належного виконання ним зобов»язань за кредитним договором між ним та АППБ «Аваль» було укладено договір застави, предметом якого було спірне нежитлове приміщення.

Як кредитний договір від 15.10.2001р., так і договір застави від 23.10.2001р. він укладав як приватний підприємець, спрямував отримані кошти для розвитку підприємницької діяльності, виконував зобов»язання, що випливали з кредитного договору та ніс визначену договором та законом відповідальність саме як приватний підприємець. Його дружина ОСОБА_1 завжди вважала спірне нежитлове приміщення його особистою власністю саме як приватного підприємця, більше того 01.01.2013р. між ними було укладено договір оренди, предметом якого була частина цього нежитлового приміщення.

Таким чином, оскільки спірне приміщення придбане ним особисто як приватним підприємцем за кошти вилучені з його підприємницької діяльності, метою придбання цього приміщення було і є використання його у підприємницькій діяльності, його дружина ОСОБА_1 визнавала спірні приміщення його особистою власністю, оскільки орендувала їх у нього, вважає спірне приміщення не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, а належить лише йому, а тому в позові ОСОБА_1 до нього про поділ майна, набутого за час перебування в шлюбі просить відмовити.

Аналогічні за змістом показання дав в судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що як первісний, так і зустрічний позови підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.08.1988р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі ЗАГС Бориславського міськвиконкому було зареєстровано шлюб, який розірвано на підставі рішення Бориславського міського суду від 27.10.2015р.

Як вказують сторони по справі, за час перебування у шлюбі ними набуто у власність ряд об»єктів нерухомого та рухомого майна, серед яких, зокрема нежитлові приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 площею 239,6 кв.м. та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 площею 378,7 кв.м.

В останній час між сторонами склалися неприязні стосунки, постало питання поділу майна, набутого за час перебування у шлюбі, оскільки провести такий поділ за взаємною згодою у позасудовому порядку у сторін не надалося можливим, обоє звернулися до суду з позовами про поділ спільно нажитого майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Шлюбний договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладався, на час подання ними позовів до суду двоє їхніх дітей досягли повноліття.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного майно, набуте сторонами під час перебування у шлюбі слід поділити між ними виходячи з рівності їхніх часток у цьому майні.

Оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 повністю визнала позовні вимоги ОСОБА_2 щодо розподілу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та побудованого сторонами під час їхнього перебування у шлюбі, то згаданий будинок будинок слід поділити по ? ідеальній його частці кожному із сторін.

Що стосується поділу нежитлового приміщення магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_1, то відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не визнає цей позов, вважаючи що згаданий об»єкт нерухомого майна не є спільною сумісною власністю подружжя, з посиланням на те, що майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності, з метою одержання прибутку слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об»єкт спільної сумісної власності подружжя.

Однак, з такими твердженнями ОСОБА_2 суд погодитися не може.

Так, згідно договору купівлі - продажу від 14.08.2001р. укладеного між Фондом комунального майна Бориславської міської ради та приватним підприємцем ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Матолич-Обрізко Г.С., відповідач набув у власність приміщення магазину загальною площею 239,6 кв.м. по АДРЕСА_1 Львіської області. Згідно п. 1.4 згаданого договору згадане нежитлове приміщення було придбано за 77370,00 грн.

31.08.2001р. ОСОБА_2, як фізичній особі, а не як фізичній особі-підприємцю КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було видано реєстраційне посвідчення, з чого можна зробити висновок про те що право власності у ОСОБА_2 на спірне нежитлове приміщення виникло саме як у фізичної особи.

Крім цього судом в судовому засіданні безперечно встановлено, що джерелом набуття спірного майна стали сумісні кошти та спільна праця подружжя.

Так, на час укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину сторони спільно здійснювали підприємницьку діяльність у згаданому приміщенні та продовжувати таку до 2015р., коли відповідач став обмежувати доступ позивача до приміщення магазину. Тривалий час вони працюючи разом відкладали кошти від здійснення їхньої підприємницької діяльності, які є спільною власністю подружжя, що відповідачем визнається, для викупу згаданого приміщення. У жовтні 2001р. на виконання умов договору купівлі-продажу сторонами було було отримано кредит у банку, правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою викупу спірного приміщення під його ж заставу. При цьому ОСОБА_1, як другий із подружжя надавала свою згоду на отримання кредиту (наявна в матеріалах справи), який сторони погашали за рахунок їхніх спільних коштів.

Таким чином, зважаючи на те, що спірне нерухоме майно було придбано за спільні кошти подружжя, що підтверджується фактом спільного отримання іпотечного кредиту та його повним спільним погашенням, слід прийти до висновку що це майно було набуте саме як спільне майно подружжя і на нього поширюється правовий режим спільної сумісної власності. Відповідач не набув права особистої власності на будь-яку частину спірного приміщення, в якому спільно з позивачем здійснював підприємницьку діяльність, жодного виділу часток цього приміщення будь-кому з подружжя не відбулося, а використання майна, що є у спільній сумісній власності для здійснення підприємницької діяльності не змінює правового режиму такого і є лише формою розпорядження цим майном.

Відтак, правових підстав для відмови у задоволенні первісного позову суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 10, 60, ч. 3 ст. 209, 212 ЦПК України, ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого за час перебування у шлюбі задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? ідеальну частку нежитлового приміщення магазину загальною площею 239,6 кв.м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого за час перебування в шлюбі задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? ідеальну частку житлового будинку загальною площею 378,7 кв.м., розташованого за адресою - АДРЕСА_2.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 2689 грн. 91 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 2801 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: