Справа № 522/3173/16-ц
Провадження № 2/522/4003/16
16 серпня 2016 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
судді -Тарасова А.В.
за участю секретаря судового засідання -Ткаченко О.О.,
розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
До Приморського районного суду м. Одеси 22.02.2016 року звернувся позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 400 доларів США та 50 000 грн., які відповідач зобовязався повернути в строк до 15.09.2015 року, що підтверджується розпискою від 08.09.2015 року. Оскільки відповідач не виконав обовязку з повернення суми позики, позивач просить стягнути на його користь суму боргу з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних від простроченої суми, що разом становить 117 130,00 грн., а також суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 08.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2400 доларів США та 50 000 грн., які відповідач зобовязався повернути в строк до 15.09.2015 року, що підтверджується розпискою від 08.09.2015 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми.
З розрахунку заборгованості вбачається, що підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 2400 доларів США, що еквівалентно 64 080 грн. станом на 19.02.2016 року за курсом НБУ, 3% річних від простроченої суми в розмірі 750 гривень, інфляційні збитки в сумі 2 300 грн., що разом становить 117 130,00 грн.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували повне або часткове виконання відповідачем обовязку в частині повернення позики, тому суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно п. 3 Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно п. 5 Постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Таким чином, зобовязання з відшкодування моральної шкоди не виникають з договірних правовідносин, тож вимога про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок невиконання відповідачем обовязку з повернення суми позики, не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції №7 від 22.02.2016 року позивачем було сплачено суму судового збору в розмірі 1171,30 грн. та згідно квитанції від 24.03.2016 року в розмірі 551,20 грн., що разом складає 1722,50 грн.
Враховуючи, що згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 206, 212- 214 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 117 130 ( сто сімнадцять тисяч сто тридцять) гривень.
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 728 (одна тисяча сімсот двадцять дві) гривень.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя А.В. Тарасов