АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №215/5400/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1234/К/16 суддя Мельник Ю.П.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря: Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, на заочне рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Бродько Анатолій Іванович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18.08.2008 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 23.07.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 24 896,54 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 896,54 грн. та понесені судові витрати у розмірі 248,97 грн., а всього 25 145,51 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності, посилаючись на допущені у ході судового розгляду справи порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо наявності між сторонами кредитних правовідносин, адже матеріали справи не містять кредитного договору, а Умови та правила надання банківських послуг не підписані ОСОБА_2, що свідчить про порушення банком вимог ст. 11 ЗК «Про захист прав споживачів». Заява про надання кредиту від імені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписана не повноважною особою та не містить печатки банку.

Крім того, строк дії картки закінчився у серпні 2009 року та нова картка не перевипускалася, отже позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складають Заява, підписана відповідачем, Умови і правила надання банківських послуг, Пам'ятка клієнта та Тарифи Банку (а.с. 9 - зворот).

За положеннями п.п. 6.5-6.6 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії.

Відповідно до п. 8.6 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором виникла прострочена заборгованість по наданому кредиту, яка за розрахунком позивача станом на 23.07.2014 року складає 24896,54 грн., з яких: 2 812,00 грн. - заборгованість за кредитом, 13 072,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 350,00 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 1 161,74 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладення між сторонами договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами, а також розміру заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Вимогами ст. 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією стороною у формулярах або стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 висловив свою згоду про укладення кредитного договору саме у вигляді Заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг, що підтверджується його підписом (а.с. 9), тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність між сторонами належним чином оформлених договірних відносин є безпідставними.

Крім того, із заяви, підписаної ОСОБА_2, вбачається, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг та погодився на вказані умови, питання про визнання кредитного договору недійсним не ставив, навпаки, у суді першої інстанції відповідач двічі просив суд відкласти розгляд справи для домовленості із позивачем про проведення реструктуризації заборгованості по кредитному договору (а.с. 34, 48), що свідчить про визнання ним як наявності договірних відносин, так і простроченої заборгованості за кредитним договором.

Розмір заборгованості, визначений позивачем, ОСОБА_2 не оспорювався ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо розміру заборгованості за кредитним договором станом на 23.07.2014 року, яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Так, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-25цс15 від 18 березня 2015 року, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, а ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про перебування на розгляді у судді цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором та погоджуючись із наявність такої заборгованості (а.с. 34, 48, 61), не заявляв у суді першої інстанції про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зважаючи на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відсутні, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: