АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачовій І.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_1, на рішення Подільського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві про скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про скасування постанови державного виконавця ВДВС Подільського районного управління юстиції у м.Києві Шевченка О.Д. від 28 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору.

Вимоги обґрунтовує тим, що цією постановою з неї стягнуто 256975,14 грн. виконавчого збору у виконавчому провадженні №40616961 за виконавчим листом Подільського районного суду м.Києва, що виданий 06 вересня 2013 року, про стягнення на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» боргу в розмірі 2 569 751,42 грн.

Вважає, що постанова є протиправною з огляду на наступне.

28 серпня 2012 року Подільським районним судом м.Києва у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_4 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель) про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2706/0708/71-387 від 03 липня 2008 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з відповідачів 321741 доларів США, що станом на 31 жовтня 2011 року еквівалентно 2 566 532,42 грн. 28 серпня 2012 року стягувачу видано виконавчий лист.

В подальшому банк відступив своє право вимоги на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 19 липня 2013 року замінено стягувача та 06 вересня 2013 року на підставі цієї ухвали 06 вересня 2013 року видано інший виконавчий лист.

Вказує, що рішення суду виконано позичальником унаслідок реалізації предмета іпотеки та отримання новим кредитором 321741 доларів США, на підтвердження чого 26 червня 2015 року ним видана відповідна довідка, якою підтверджено, що станом на 27 червня 2015 року зобов»язання позичальника Кредитним договором №2706/0708/71-387 від 03 липня 2008 року припинені, заборгованість відсутня.

Вказує, що сторони кредитних правовідносин постійно контактували, позичальник і поручитель будь-яких повідомлень з державної виконавчої служби не отримували та не знали про їх наявність.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про пропуск звернення до суду; вказує на необґрунтованість висновку, про обрання неналежного способу захисту, а саме, що правильним є звернення в порядку розділу VІІ ЦПК України; посилається на доводи позовної заяви щодо неправомірності стягнення виконавчого збору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині правового обґрунтування висновків суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 28 серпня 2012 року Подільським районним судом м.Києва у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_4 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель) про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2706/0708/71-387 від 03 липня 2008 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з відповідачів 321741 доларів США, що станом на 31 жовтня 2011 року еквівалентно 2 566 532,42 грн. 28 серпня 2012 року стягувачу видано виконавчий лист.

В подальшому банк відступив своє право вимоги на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 19 липня 2013 року замінено стягувача та 06 вересня 2013 року на підставі цієї ухвали 06 вересня 2013 року видано інший виконавчий лист.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що рішення суду виконано позичальником унаслідок реалізації предмета іпотеки та отримання новим кредитором 321741 доларів США, на підтвердження чого 26 червня 2015 року ним видана відповідна довідка, якою підтверджено, що станом на 27 червня 2015 року зобов»язання позичальника Кредитним договором №2706/0708/71-387 від 03 липня 2008 року припинені, заборгованість відсутня.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського районного управління юстиції у м.Києві Шевченка О.Д. від 28 вересня 2015 року з ОСОБА_2 ухвалено про стягнення 256975,14 грн. виконавчого збору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строки оскарження постанови державного виконавця, а також вказано на особливість розгляду вимог сторони виконавчого провадження до державного виконавця, а саме у порядку розділу VІІ ЦПК України, а не у позовному провадженні.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Конституційний Суд України у пункті №1 резолютивної частини рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Право учасника виконавчого провадження оскаржувати дії державного виконавця гарантовано Конституцією України та реалізовано у Закону України «Про виконавче провадження» та Цивільному процесуальному кодексі України, при цьому останнім також установлюється відповідний процесуальний порядок, дотримання якого є запорукою законності судового рішення за наслідками такого розгляду.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Особливості розгляду скарг установлені розділом VІІ ЦПК України, який є відмінним від особливостей розгляду справ у позовному провадженні.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неналежний спосіб звернення до суду. На виконання ст.55 Конституції України суд першої інстанції завершив розгляд поданого позову та не відмовив у праві на звернення до суду, завершивши розгляд справи ухваленням судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що правильно встановивши, що справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, суд першої інстанції, одночасно надав оцінку обставинам щодо дотримання ОСОБА_2 строків звернення до суду для оскарження дій державного виконавця, тим самим вийшов за межі процесуальних повноважень при розгляді цієї справи, оскільки дослідження цих обставин має бути здійснено при розгляді скарги в порядку, визначеному розділом VІІ ЦПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміні рішення суду першої інстанції та виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на пропуск строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником за довіреністю ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2016 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на пропуск строку звернення до суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов