АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2170/16 Головуючий 1 інстанції Колодяжна І.М
Справа № 641/2944/15-ц Доповідач: Коровін С.Г. Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коровіна С.Г.,

суддів - Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

при секретарі - Огарьовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чуприни Галини Олександрівни, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малікової Олени Костянтинівни, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Черкашиної Ганни Володимирівни, та ОСОБА_8 про визнання договорів купівлі - продажу недійсними та їх скасування, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, і з урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 (який діяв на підставі довіреності посвідченої 24 березня 2008 року ОСОБА_9, нотаріусом Оренбурзького міського нотаріального округу за реєстром №194), від імені ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6, посвідчений 14.06.2013 року приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. за р.№1383, а також позивач просила скасувати його.

Крім того ОСОБА_1 просила визнати недійсним та скасувати договір купівлі- продажу зазначеної квартири , укладений 08.07.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Черкашіною Г.В. та скасувати його.

Також вона просила визнати недійсним та скасувати договір купівлі- продажу зазначеної квартири від 27.07.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_13, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Маліковою О.К.

Позивач просила визнати недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_13, номер запису про право власності: 1868951 від 27.07.2013 року державного реєстратора приватного нотаріуса ХМНО Малікової О.К. та скасувати його.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в 2011 році помер її двоюрідний дід ОСОБА_14. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира була надана ОСОБА_14 та його дружині ОСОБА_15 на підставі ордеру від 05.01.1978 року, в подальшому квартиру було приватизовано. У 2008 році померла дружина спадкодавця ОСОБА_15 _

24.12.2012 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою позивача зареєстровано як спадкоємця в спадковому реєстрі. Після чого, позивач почала проводити ремонт в квартирі.

У 2013 році позивачу стало відомо, що в спірну квартиру хтось вселився та проводить ремонтні роботи . Позивачу стало відомо приватний нотаріус ХМНО Чуприна Г.О. 14.06.2013 року посвідчила договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між померлими ОСОБА_14 та ОСОБА_10, ОСОБА_6 від імені продавців, які на час укладення договору померли, діяв за довіреністю ОСОБА_8

В подальшому спірна квартира, відповідно до договорів купівлі- продажу, продана ОСОБА_3, а потім 27.07.2013 року продана ОСОБА_5, яка на час звернення з позовом була власником квартири.

Позивач вважала, що усі договори купівлі- продажу спірної квартири є недійсними, оскільки на момент першого продажу квартири громадянином ОСОБА_8 від ОСОБА_14 та ОСОБА_10, а саме 14.06.2013 року її власники вже померли. При таких обставинах дія зазначеної довіреності на момент укладення договору купівлі- продажу спірної квартири від 14.06.2013 року припинена в зв'язку зі смертю осіб, які видали довіреність.

Рішенням суду позовні вимоги задоволені частково. Визнано недійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_8 (який діяв на підставі довіреності, посвідченої 24 березня 2008 року Сараєвою Т.В., нотаріусом Оренбурзького міського нотаріального округу за реєстром №194 від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_10.), та ОСОБА_6, посвідчений 14.06.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. за реєстром .№1383

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 від 08.07.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 27.07.2013 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Крім того позивач просить признати недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 зроблену приватним нотаріусом ХМНО Маліковою О.К. та скасувати його. Вона посилається на те, що суд першої інстанції у повному обсязі не вирішив її позовні вимоги і не поновив її право на спадкове майно. Усі договори купівлі продажу квартири, які вона оспорює укладені без її згоди і порушують її права.

Позивач вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог цю відмову не обґрунтував і посилався на неіснуюче рішення Верховного Суду України.

Заслухавши доповідача, пояснення з*явившихся осіб, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що в 2011 році помер двоюрідний дідусь позивача. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири загальною площею 16 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Спірна квартира надана ОСОБА_14 та його дружині ОСОБА_15 на підставі ордеру від 05.01.1978 року, в подальшому вони її приватизували. У 2008 році померла дружина спадкодавця ОСОБА_15

24.12.2012 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою позивача зареєстровано як спадкоємця в спадковому реєстрі. Після цього, позивач почала проводити ремонт в квартирі. У 2013 році позивачу стало відомо, що в спірну квартиру хтось вселився та проводить ремонтні роботи. Згодом їй стало відомо, що приватний нотаріус ХМНО Чуприна Г.О. 14.06.2013 року посвідчила договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_5 , укладений між померлими ОСОБА_14 та ОСОБА_15, від імені яких діяв ОСОБА_18 та ОСОБА_6 В подальшому спірна квартира відповідно до договорів купівлі- продажу продана ОСОБА_3, а потім 27.07.2013 року продана ОСОБА_17, яка на теперішній час є власником квартири.

З матеріалів справи вбачається, що, спірна квартира належала ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відповідно до ордеру №102 серії А від 05.01.1978 року, який було видано на підставі рішення виконкому Комінтернівської районної Ради депутатів трудящих міста Харкова від 4 січня 1978 року за №14-4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, а .ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2012 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , як між онукою та двоюрідним дідом. Продовжено ОСОБА_1 строк для прийняття спадщини , пропущений з поважної причини, визначений їй додатковий строк - 3 місяці (з дня набрання чинності рішення суду) для подання нею до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11

Судом першої інстанції встановлено, що спірну квартиру, яка належала ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за договором купівлі-продажу від 14.06.2013 року придбав ОСОБА_6 Згідно зазначеного договору купівлі-продажу від імені власників квартири діяв ОСОБА_8 на підставі довіреності від 24.03.208 року, яка була посвідчена нотаріусом Оренбурзького нотаріального округу Сараєвою Т.В. Опитаний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. довіритель власників квартири ОСОБА_8 зазначив, що вони живі, надав довідки по їх ідентифікаційні коди і нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу квартири і її власником став ОСОБА_6

Таким чином встановлено, що відповідно до договору купівлі- продажу від 14.06.2013 року , ОСОБА_8, діяв на підставі довіреності ( посвідченої 24 березня 2008 року , нотаріусом Оренбурзького міського нотаріального округу за реєстром №194) від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з, продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_3. . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. , за р.№ 1383.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно вимог ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 248 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що

довіреність від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на ім'я ОСОБА_8, посвідчена 24 березня 2008 року Сараєвою Т.В., нотаріусом Оренбурзького міського нотаріального округу за реєстром №194, є такою, що припинена у зв'язку зі смертю ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ОСОБА_18 не мав повноважень на вчинення договору купівлі- продажу від 14.06.2013 року, а тому договір купівлі- продажу від 14.06.2013 року суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсним.

Судом встановлено також, що спірна квартира пізніше була продано ОСОБА_6 ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 продав її ОСОБА_5

Згідно п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не була стороною по правочинам якими здійснено подальший продаж спірної квартири і обґрунтовано не визнав їх недійсними.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Судом першої інстанції встановлено, що спірне майно вибуло з володіння власника, спадкоємця після смерті попереднього власника, поза її волею. З матеріалів справи вбачається, що між власником і володільцем майна немає і раніше не було договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, а на підставі договору купівлі-продажу спірної квартири, який укладено теперішнім володільцем з іншою особою.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Позивач ОСОБА_1 позову про витребування спірної квартири від добросовісного набувача не заявляла, а вимагала визнати договори купівлі-продажу спірної квартири недійсними, не зважаючи на те, що між нею та попередніми власниками квартири відсутні будь які договірні відносини.

Отже, вирішуючи спір про визнання другого та третього договорів купівлі продажу недійсними суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнанні їх недійсними. Позову про витребування майна з чужого незаконного володіння не заявлялося і суд відповідно мав підстав для вирішення питання щодо визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 .

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на час смерті були власниками спірної квартири. Встановлено, що позивачка є єдиним спадкоємцем після їх смерті і звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Таким чином, оскільки, як установлено судом, спірна квартира була відчужена від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_15, після їх смерті, на підставі довіреності, яка припинила свою діяльність після їх смерті, то позивачка, як спадкоємець, мала право вимагати відновлення свого права на квартиру. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України по справі №6-164 цс 12 зазначено, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України ). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Оскільки відповідного позову про витребування нерухомого спадкового майна позивачем не заявлено, то позбавити ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру підстав у суду першої інстанції не було. Відсутні такі підстави і у апеляційного суду. Позивач не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності в порядку глави 29 ЦПК України.

Підстав до визнання недійсним інших договорів купівлі-продажу у суду першої інстанції не було.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 312 313, 314, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: