Справа №333/4998/16-ц
Провадження №4-с/333/42/16
Ухвала

Іменем України

21 вересня 2016 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.Запоріжжя Тучков С.С., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на рішення, дію і бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в:

До Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення, дію і бездіяльність державного виконавця, в якій заявник просить суд визнати рішення, дію і бездіяльність державного виконавця Тимофєєвої О.Г. незаконними, зобовязати державного виконавця скасувати відкриття виконавчого провадження по справі №2-563/11, зобовязати державного виконавця виконати всі необхідні дії, необхідні у звязку з завершенням виконавчого провадження і анулювати виконавчі листи.

Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» та пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями Цивільного процесуального кодексу України, та містити відомості, перелічені в п.п.3-5 ч.7 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 7 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та повинна включати, зокрема, реквізити виконавчого документа (назву виконавчого документа, орган, який його видав, дату видачі виконавчого документа та його номер, резолютивну частину виконавчого документу), зміст оскаржуваних дій (бездіяльності) та норму Закону, яка порушена, виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з наданих до суду матеріалів, форма та зміст скарги ОСОБА_1 не відповідає вимогам, встановленим ч.7 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» і ст.383 Цивільного процесуального кодексу України.

Також відповідно до ч.1 ст.385 Цивільного процесуального кодексу України скарга може бути подана до суду у десятиденний термін з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права чи свободи. При цьому в скарзі зазначено, що заявник отримав оскаржувану постанову 06.09.2016 року, однак доказів на підтвердження зазначеного до скарги не додано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, заявнику необхідно визначитися з субєктом оскарження, зазначити інших учасників виконавчого провадження, які повинні брати участь у розгляді скарги як заінтересовані особи (ім'я або найменування, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий номер, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий), зокрема стягувача, надати копії скарги із доданими до неї документами для вручення іншим учасникам процесу, а також надати документи на підтвердження того, що він дізнався про порушення своїх прав чи свобод саме 06.09.2016 року.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення Цивільного процесуального кодексу України, якими врегульовано аналогічні питання.

Вирішуючи питання про залишення заяви (скарги) без руху, суд вважає за необхідне у відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» та Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» застосувати аналогію процесуального закону, а саме частину 1 статті 121 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ст.121 Цивільного процесуального кодексу України скарга, яка подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-121 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.121, 383, 384 ЦПК України, ч.ч.3, 4, 7 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», суддя -

У х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дію і бездіяльність державного виконавця, залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви три дні з дня отримання ним копії даної ухвали.

Роз'яснити заявнику, що якщо він у встановлений строк не усуне зазначені недоліки, то скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков