Справа №474/340/16-ц
Провадження №2/474/137/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.16 року Врадіївський районний суд

Миколаївської області

у складі головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі Багрін Н. А.

з участю: позивача ОСОБА_1

без участі:

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника співвідповідача Врадіївської селищної ради Миколаївської області.

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_1

третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Врадіївського нотаріального округу ОСОБА_6

представника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Врадіївського відділу Держгеокадастру ОСОБА_7

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, співвідповідача Врадіївської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті, 12.06.2015р., ОСОБА_8, право власності на 1/7 частину відокремленої земельної ділянки площею 9,9064 га (із земельної ділянки загальною площею 23,60 га) належну останньому згідно державного акту на право приватної власності на землю ЯБ №832323. Оригінал державного акту втрачений. У заповіті заповідач посилався, що його право власності на спадкове майно підтверджується державним актом, а з прийняттям закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», зміною цільового призначення земельної ділянки, отримав, 01.09.2014р., свідоцтва про право власності на нерухоме майно дві відокремлені земельні ділянки із земельної ділянки загальною площею 23,60 га, про що внесені відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З цих підстав державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Щодо вимог про стягнення з відповідачів судового збору, у разі задоволення позову, просив покласти на позивача.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не зявилися, звернувшись з заявами (вх..№ 2891 від 13.07.2016р. та №2895 від 13.07.2016р.)про розгляд справи у їх відсутність, в яких позов визнають, не заперечують про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 будучи викликаною у попереднє судове засідання з направленням їй рекомендованим поштовим відправленням №12 судової повістки, копії позовної заяви з додатками, отримане нею особисто, в попереднє судове засідання не зявилася.

Вона ж будучи викликаною на розгляд справи по суті 22.07.2016р., 08.09.2016р. та 28.09.2016р. з направленням їй по зареєстрованому місцю проживання (згідно довідки міграційної служби №2660 вул.. Г.Сталінграда, 46/кв. 129 м. Черкаси) ухвали про призначення справи до розгляду по суті, судових повісток, рекомендованими поштовими відправленнями за №№56 6, 56 2, 56 0, у судові засідання не зявилася. Згідно відміток поштового відділення зроблених на конвертах повернутих на адресу суду останні не вручені через відсутність по місцю проживання, закінчення терміну зберігання. Що у розумінні ст. 74 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відповідач ОСОБА_3 також додаткового була викликана судом за можливою фактичною адресою місця проживання зазначеною позивачем, як с. Станіславчик Шполянського району Черкаської області, шляхом направлення телеграми з повідомленням. За даними повідомлення № відповідач на території вказаної сільради не проживає.

З цих підстав, з метою забезпечення участі відповідача у розгляді справи, судом за клопотанням позивача було здійснено виклик відповідача у судове засідання через оголошення в пресі (всеукраїнська газета «Урядовий курєр»№175 від 17.09.2016р.).

Представник співвідповідача Врадіївської селищної ради Миколаївської області ОСОБА_9 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не зявився, звернувшись з заявою (вх.№ 2999 від 18.07.2016р.) про розгляд справи у відсутність представника, в якій позов визнав.

Третя особа без самостійних вимог відділ держгеокадастру у Врадіївському районі, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не зявився, звернувшись через представників ОСОБА_7, ОСОБА_10 з заявами (вх.№2836 від 11.07.2016р., №3909 від 28.09.2016р.) про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Врадіївського нотаріального округу ОСОБА_6 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (судова повістка про виклик у судове засідання на 28.09.2016р. з відміткою про отримання ним особисто), на розгляд справи не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутність не надав.

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не зявилися, звернувшись з заявами (вх.№3014, №3016, №3015 від 21.07.2016р.) про розгляд справи у їх відсутність, в яких не заперечують проти задоволення позову.

З огляду на приписи ч.4 ст. 169 ЦПК України, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3, в розумінні ст. 74 цього кодексу, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, з заявами про відкладення розгляду справи, розгляд справи у її відсутність не зверталася, про причини неявки не повідомила, суд прийняв рішення проводити розгляд справи у відсутність незявившогося відповідача, на підставі наявних доказів.

Судом встановлені факти:

· 21.03.2006 р. ОСОБА_8 набув право власності на 1/7 частину земельної ділянки загальною площею 23,60 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господартсва, яка складалася з двох відокремлених земельних ділянок кадастрові №:04:000:0243 та №:04:000:0242, площами відповідно 9,90 та 13,70 га., розташованих в межах території Врадіївської селищної ради Миколаївської області, що належала йому на праві приватної спільної часткової власності з іншими співвласниками, - позивач, ОСОБА_5, ОСОБА_1В, ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (копія державного акту на імя позивача як одного із співвласників серії ЯБ №832323).

. 13.03.2008р. ОСОБА_8 зробив заповітне розпорядження, яким заповів належну йому на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку ЯБ №832323 земельну ділянку розміром 23,60 га в межах території Врадіївської селищної ради - ОСОБА_1 (заповіт ВКІ №213696 від 13.03.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №689);

. 01.09.2014р. ОСОБА_8, в звязку з зміною, за ініціативою співвласників, цільового призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно (1/7 частину земельної ділянки №1 кадастровий №:04:000:0243 загальною площею 9,9064 га та 1/7 частину земельної ділянки №2 кадастровий №:04:000:0242 загальною площею 13,5589), з переліком співвласників позивач ОСОБА_1, треті особи по справі ОСОБА_5, ОСОБА_1В, ОСОБА_1, запис про що внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 26217700 від 01.09.2014р., витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №26217903 від 01.09.2014р., показання свідка ОСОБА_1, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №34-14.12-99.4-434/25-15)

. 12.06.2015р. року спадкодавець ОСОБА_8 помер (свідоцтво про смерть І-ФП №219480 від 12.06.2015р.);.

· після смерті ОСОБА_8, 06.07.2015р. заведено спадкову справу №8/2015 за заявою спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2015р., відповідь приватного нотаріуса ОСОБА_6 на ухвалу суду вих. №474/340/16-ц/1490/2016 від 12.07.2016р.);

. інші спадкоємці після смерті ОСОБА_8 за заповітом чи які мають право на обовязкову частку у спадщині відсутні (інформаційна довідка зі спадкового реєстру №44413907 від 11.07.2016р., постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2015р., показання позивача в якості свідка, відповідь приватного нотаріуса ОСОБА_6 на ухвалу суду вих. №474/340/16-ц/1490/2016 від 12.07.2016р.);

. 17.12.2015р. позивачу приватним нотаріусом ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на земельну ділянку на підставі п.4.14, 4.15, 4.18 гл. 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5, - не можливість встановлення тотожності майна яке було заповідано (розмір, правовстановлюючий документ) ОСОБА_1, на підставі державного акту, з правовстановлюючими документами наданими спадкоємцем ОСОБА_1 В,В. (свідоцтва про право власності на нерухоме майно) (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2015р.);

. оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЯБ №832323 на імя заповідача ОСОБА_8 втрачений (показання позивача в якості свідка );

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

При прийнятті рішення суд керується:

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України , що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст.1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Стаття 125, 126 ЗК України (в редакції чинній на час видачі державного акту заповідачу), що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Статтями 125, 126 ЗК України (в редакції чинній на час отримання заповідачем свідоцтва про право власності на нерухоме майно), яка в новій редакції встановила, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Та що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 3 ст. 20 цього кодексу, яка передбачає, що зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Крім того, суд керується ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, з прийняттям якого друк бланків державних актів, а також державна реєстрація і видача державних актів на право власності на земельні ділянки скасовано, повноваження по державній реєстрації прав на нерухоме майно територіальними органами земельних ресурсів припинені.

Зокрема статтею 2 цього закону, в редакції, чинній станом на 01.09.2014р., яка встановлювала, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Та статтями 18, 19 цього ж закону, що свідоцтво про реєстрацію прав на нерухоме майно підтверджує виникнення права власності при здійснення державної реєстрації прав, яка здійснюється в т.ч. на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку.

В той же час, за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише суб'єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. Відповідно до чинної на час видачі державного акту інструкції «Про порядок складання, видачі … державних акті на право приватної власності на землю…» від 04.05.1999 № 43 відділ держкомзему міг видавати дублікат зазначеного документу лише власникам або уповноваженій ним особі за довіреністю, а тому, отримати дублікат на померлу людину неможливо.

Вивчивши та дослідивши наявні по справі докази, суд, вважає доведеним, що:

- земельна ділянка яка була обєктом заповіту посвідченого у 2008р., загальною площею 23,60 га, та складалася з двох земельних ділянок кадастрові №:04:0000:0243, №:04:0000:0242 що перебували у приватній спільній частковій власності, 1/7 частина якої належала заповідачу на підставі державного акту ЯБ №832323, згідно вимог діючого на той час законодавством, після зміни її цільового призначення, отриманням ним свідоцтв про право власності на нерухоме майно 1/7 частину відокремлених земельних ділянок з тими ж кадастровими номерами №№№:04:0000:0243, №:04:0000:0242 площами 9,9064 га, 13,5589 відповідно, - не припинилося;

- позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8, та в іншому порядку крім судового не може захистити своє невизнане право на спадкування права власності на частку земельної ділянки, яка перебуває у спільній часткові власності;

В звязку з чим - позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Суд вважає клопотання позивача про покладання на нього понесених ним же по справі судових витрат підлягаючим задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, співвідповідача Врадіївської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частину відокремленої земельної ділянки №1 кадастровий №:04:0000:0243 площею 9,9064 га (із земельної ділянки загальною площею 23,60 га) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Врадіївської селищної ради Миколаївської області, що належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності індексний номер 26217700 від 01.09.2014р., витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №26217903 від 01.09.2014р., в порядку спадкування за заповітом, після смерті, 12.06.2015р., ОСОБА_8.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Фасій