Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/778/2480/16 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А..

Суддів Бєлки В.Ю

Воробйової І.А.

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що йому на праві власності належить 153/300 частки будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1. Вказаний будинок складається з двох квартир, квартира №1 повністю належить йому на праві власності, в якій крім нього зареєстрована його колишня дружина - відповідач ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_4.

З 2005 по 2011 рік він разом з ОСОБА_3 проживав у вищезазначеному будинку. У 2010 році шлюбні відносини фактично припинені, але в зв'язку з тим, що останній на той час ніде було жити, вона продовжувала жити в його будинку.

В липні 2012 року ОСОБА_3 створила нову сім'ю та переїхала жити за адресою АДРЕСА_2, де проживає по теперішній час.

Крім того, ОСОБА_3 не сплачує комунальні послуги, послуги по утриманню будинку та при домової території і ці платежі він вимушений сплачувати самостійно.

На теперішній час він хоче поліпшити житлові умови шляхом продажу будинку в якому він проживає та купити краще житло. Проте, через те, що у його квартирі зареєстрована відповідача та її доньки, продати будинок неможливо.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове,я ким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_5 є власником 51/400 часток будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до довідки Центру обслуговування абонентів №1 від 18.06.2015 року №8521, за адресою АДРЕСА_1, окрім ОСОБА_5, зареєстровані ОСОБА_3 - з 07.11.2007 року та ОСОБА_4 - з 15.09.2012 року.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.03.2006 року по 01.09.2011 року.

Сторони не заперечують, що з серпня 2012 року відповідач фактично не мешкає за спірною адресою, що також підтверджується актом від 23.06.2015 року та довідкою голови квартального комітету №65 від 11.07.2015 року.

Також сторонами не заперечується той факт, що з серпня 2012 року ОСОБА_3 мешкає за адресою АДРЕСА_2.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 має двох дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

В пунктах 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами, роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідач вказує, що залишити спірну квартиру вона була вимушена внаслідок протиправних дії позивача, які полягали у психологічному тиску з боку останнього та вивезення її речей.

Однак свідок ОСОБА_7, пояснив, що у 2012 році допомагав ОСОБА_8 перевозити речі які належали його колишній дружині з будинку по б. Гвардійському у будинок розташований у с. Біленьке. Речі були зібрані заздалегідь, а ОСОБА_3 чекала їх у с. Біленькому. Ніяких заперечень щодо подій які відбувались у його присутності, від ОСОБА_3 він не чув.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідач з серпня 2012 року разом із малолітньою донькою ОСОБА_4, не проживають у квартирі, яка належить позивачу, поважних причин які б перешкоджали їх проживанню у квартирі матеріали справи не містять.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання скарги на те. що суд неправильно віднісся к показам свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 являються безпідставними, оскільки обставини взаємовідносин між сторонами по справі свідкам відомі лише зі слів самої ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги щодо перешкод з боку позивача у мешканні у будинку являється необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано переконливих доказів того, що позивач змусив її залишити спірну квартиру, а також жодного доказу про те, що у подальшому їй чинилися перешкоди у користуватися цією квартирою.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: