20 січня 2016 року м. Мукачево Справа №303/7677/15-ц
Номер рядка стат. звіту 38
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: голов уючого судді Кость В.В.
при секретарі Борисова І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2 селищної ради Мукачівського району
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Мукачівського МРУЮ Закарпатської області
про визнання права власності в порядку спадкування,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Мукачівського району про визнання права власності на житловий будинок №56 (колишній №53), що знаходиться по вул. Виноградна в с. Кендерешів Мукачівського району Закарпатської області (надалі - Будинок), в порядку спадкування за заповітом.
Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за нею права власності на Будинок за матір»ю ОСОБА_3, яка була його власником.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 328, 1216, 1220, 1223, 1268, 1297 Цивільного кодексу України.
В судове засідання позивач не зявилася, оскільки подала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 30). Позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечила.
Представники відповідача та третьої особи у судове засідання також не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 33), тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Згідно з даними свідоцтва про смерть серії І-ФМ №172579 від 26.09.2014 року (а.с. 17) ОСОБА_3 померла 26 вересня 2014 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за №71.
На підставі заповіту, посвідченого 22.08.2012 виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Мукачівського району, ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що за законом належатиме їй на день смерті і на що за законом матиме право ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).
Згідно з даними свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФМ №334938 від 09.08.1975 року, позивач після реєстрації шлюбу із ОСОБА_4, змінила прізвище з «Жабей» на «Росоха» (а.с. 8).
У довідці виконкому ОСОБА_2 селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 19 червня 2015 №1358 зазначено, що ОСОБА_3 була забудовником житлового будинку №56 (бувший №53) в с.Кендерешів по вул. Виноградна Мукачівського району (а.с. 15).
Також, відповідно до довідки виконкому ОСОБА_2 селищної ради Мукачівського району від 27.01.2015 №161 року, на день смерті ОСОБА_3, у Будинку були зареєстровані і проживали ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зять), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (онука), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (онук) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (правнук) (копія, а.с. 19).
Даними довідки виконкому ОСОБА_2 селищної ради Мукачівського району від 27.01.2015 року, стверджується перенумерацію будинку з №53 на №56 по вул. Виноградна в с.Кендерешів Мукачівського району (а.с. 9).
В матеріалах справи міститься технічний паспорт на Будинок за предметом позовних вимог, виготовлений на замовлення ОСОБА_1 (а.с. 10-14), з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до якого входять: житловий будинок літ. А, підвал літ. Апд, літня кухня літ. Б, гараж літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д, свинарник літ. Ж, споруди №1-2 та вимощення літ. 1, які побудовані у 1978 році та знаходяться в користуванні позивача.
Судом встановлено, що позивач зверталася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 27.01.2015), в чому їй було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2015 (а.с. 22), у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на Будинок.
Також в матеріалах справи, наявна відповідь державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори від 18.01.2016 року №8/01-16 (а.с. 27), згідно якої вбачається, що крім ОСОБА_1, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_3 не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.
Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Як свідчать дані довідки ОСОБА_2 селищної ради від 19.06.2015 (а.с. 15) забудовником Будинку, що розташований в с. Кендерешів Мукачівського району по вул. Виноградна, 56 (бувший №53) була ОСОБА_3, яка померла 26.09.2014. В свою чергу, ОСОБА_3 заповіла даний Будинок позивачу ОСОБА_1, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія заповіту від 22.08.2012 р. (а.с. 18).
Також суд приймає до уваги те, що роком забудови Будинку та інших житлових та господарських споруд є 1978 рік.
Крім того, згідно даних свідоцтва садиби в сільських населених пунктах УРСР від 28.03.1978 року №11/31, ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка під забудову житлового будинку площею 0,07 га. в с. Коноплівці (с. Кендерешів) Мукачівського району (а.с. 23).
По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем права власності Будинку за померлою ОСОБА_3
Також, за результатами судового розгляду справи, судом не встановлено обставин щодо порушенням прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб внаслідок задоволення вимоги за предметом позову.
З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування на Будинок, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задовлення.
Керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 60, 209, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.
2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, с. Кендерешів Мукачівського району, вул. Виноградна, №53, код НОМЕР_1) право власності на житловий будинок №56 (колишній №53) по вул. Виноградна в с. Кендерешів Мукачівського району, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 26.09.2014 року.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость