Номер провадження: 22-ц/785/1572/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Таварткіладзе О.М., Кравця Ю.І.,

секретаря Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року, в цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

25.12.2013 року ПАТ «Український інноваційний банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 (який є поручителем ОСОБА_4 підприємства «Альфа-Юг» і з яким позивач уклав кредитний договір №27 від 11.06.2007 року) заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 2332436 грн. 24 коп., яка утворилася станом на 01.12.2013 року посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплатив, у звязку із чим позивач вимушений звернутися до суду із цим позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 позовні вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» не визнав у повному обсязі зазначивши, що позивачем не надано доказів того, що ПП «Альфа-Юг» отримало кредит у розмірі 3 млн. грн.; не підтверджений позивачем і розмір заборгованості за кредитним договором у розмірі 2332436 грн. 24 коп., оскільки розрахунок є незрозумілим. Крім того, позивачем нарахована пеня з 01.07.2009 року по 30.11.2013 року по ПП «Альфа-Юг» незважаючи на те, що позов предявлений до поручителя.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 року позовні вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» задоволені у повному обсязі. Суд стягнув з поручителя ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №27 від 11.06.2007 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_4 підприємством «Альфа-Юг», у загальному розмірі 2332436 грн. 24 коп. та судовий збір у розмірі 3441 грн..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі вказуючи, що позивачем не надано доказів виконання ним умов кредитного договору; штрафні санкції нараховані без урахування строків позовної давності; наданий розрахунок заборгованості є незрозумілим, оскільки його неможливо перевірити.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав;

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» у повному обсязі і стягуючи з поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, укладеним між позивачем і ПП «Альфа-Юг» 11.06.2007 року у загальному розмірі 2332436 грн. 24 коп., яка утворилася станом на 01.12.2013 року суд першої інстанції виходив із того, що відповідач умов укладеного між ним та позивачем договору поруки не виконав, своєчасно не повернув виданий ПП «Альфа-Юг» кредит, відсотки за користування кредитом та нараховані штрафні санкції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку ч.1ст.553 ЦК України.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником ч.2ст.553 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.06.2007 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Український інноваційний банк») та ПП «Альфа Юг» була укладена кредитна угода №27, за умовами якої кредитодавець надав позичальникові кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії у розмірі 3 млн. грн., з терміном повернення грошей до 10.06.2008 року.

Оскільки у визначений сторонами строк отриманий кредит був повернутий частково, ПАТ «Український інноваційний банк» і ПП «Альфа Юг» уклали додаткові договори про внесення змін до кредитної угоди за №1, №2, №3, №4. Цими договорами сторони визначили заборгованість за кредитним договором, та встановили нові терміни погашення кредиту і грошові суми, які підлягали поверненню.

Для забезпечення виконання зобовязань ПП «Альфа Юг» за кредитною угодою, укладеною з ПАТ «Український інноваційний банк», між ОСОБА_2 і ПАТ «Український інноваційний банк» 11.06.2007 року був укладений договір поруки за №25. До договору поруки були внесені зміни, аналогічні тим, які вносилися додатковими договорами ПАТ «Український інноваційний банк» і ПП «Альфа Юг» про внесення змін до кредитної угоди за №1, №2, №3, №4.

При укладанні договору поруки ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_2 дійшли згоди про те, що поручитель бере на себе зобовязання відповідати перед кредитодавцем за виконання позичальником зобовязань, які витікають із кредитної угоди, з урахуванням додаткових договорів за №1, №2, №3, №4., а саме, у розмірі 2151300 грн..

Внесення змін до кредитного договору і договору поруки було викликане тим, що розмір кредиту визначався не повернутою частиною кредиту, та сторонами встановлювався новий термін і графік повернення цих коштів.

Оскільки ПП «Альфа Юг» припинило виплачувати кредит, відсотки за кредитом та штрафні санкції, за період часу по 30.11.2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 2332436 грн. 24 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2150000 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 38876 грн. 71 коп.; заборгованості за простроченими процентами у розмірі 124410 грн. 97 коп.; заборгованості зі сплати комісії у розмірі 850 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 18298 грн. 56 коп.

18.12.2013 року ПАТ «Український інноваційний банк» надіслало ОСОБА_2 письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором вказуючи, що позичальник умови договору про внесення змін №4 до Кредитної угоди №27 від 11.06.2007 року не виконав, та не сплатив заборгованість за кредитним договором.

ОСОБА_2 письмову вимогу позичальника не задовольнив, та заборгованість за кредитною угодою не сплатив.

Приймаючи до уваги встановлені обставини та вказані вище норми матеріального права, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції правомірно стягнув з поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитною угодою №27 від 11.06.2007 року у загальному розмірі 2332436 грн. 24 коп., оскільки він, як поручитель, взяв на себе зобовязання виконати умови укладеної кредитної угоди у разі невиконання її позичальником - ПП «Альфа Юг».

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Так, укладеними між ПАТ «Український інноваційний банк» і ПП «Альфа Юг» додатковими договорами №1, №2, №3, №4 про внесення змін до Кредитної угоди №27 від 11.06.2007 року підтверджувався розмір не повернутого позичальником кредиту, а також встановлювалися нові графіки повернення кредиту, якими передбачалося повернення грошових коштів. При цьому, у цих договорах відсутні відомості про те, що ПАТ «Український інноваційний банк» надавало ПП «Альфа Юг» інші кредитні кошти, крім 3 млн. грн., які були надані позичальнику за Кредитною угодою №27 від 11.06.2007 року. Про зазначені обставини достовірно було відомо і поручителю ОСОБА_2, що підтверджується підписаними ним договорами про внесення змін до договору поруки. Тому посилання апелянта на те, що у справі відсутні докази надання ПП «Альфа Юг» кредиту у розмірі 3 млн. грн. є надуманими, та такими, що суперечать матеріалам справи.

Як зазначено у п.7.4 Кредитної угоди №27 від 11.06.2007 року, у разі порушення граничного терміну повернення кредиту з урахуванням встановленого цією угодою ліміту кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму простроченої заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів існування простроченої заборгованості, починаючи з дати її виникнення до дати повернення кредиту (чи приведення у відповідність розміру заборгованості за кредитом ліміту кредитної лінії згідно з умовами п.п.3.1 та 3.5.1), у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Таким чином, сторонами був визначений термін, на протязі якого позивач мав право нараховувати пеню у разі порушення позичальником зобовязань зі своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом. Тому нарахована позивачем пеня за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом підлягає стягненню також і з поручителя, оскільки заборгованість за кредитним договором встановлюється за умовами кредитного договору, і є обовязковою для сплати цієї заборгованості також і поручителем.

Не приймаються до уваги доводи апелянта щодо порушення позивачем строку позовної давності за зверненням до суду з вимогами про стягнення штрафних санкцій, оскільки відповідач та його представник під час розгляду справи в суді першої інстанції не просили застосувати строки позовної давності до цих вимог.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором є незрозумілим, оскільки доказів того, які саме частини розрахунку є такими, що їх неможна зрозуміти апелянтом до суду не надано. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 не міг пояснити суду, яка саме частина надано позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором є незрозумілою.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П.Фальчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7