Справа №468/1517/15-ц 28.09.2016 28.09.2016 28.09.2016
Провадження №22-ц/784/1433/16
Справа 468/1517/15-ц Головуючий першої інстанції: Янчук С.В.
Провадження 22-ц/784/1433/16 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю

суддів: Ямкової О.О., Локтіонової О.В.,

за участі секретаря судового засідання Гавор В.Б., представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2016 року

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання додаткових угод до кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 предявив позов до ПАТ КБ ПриватБанк про визнання недійсними додаткових угод з додатками, укладених 20 липня 2011року, 31 травня 2013 року та 25 червня 2014 року до кредитного договору №NKT0GA від 21 березня 2008 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що додаткові угоди з додатками замість підпису повноважної особи та відтиску печатки відповідача містять факсимільне відтворення підпису голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_4 та факсимільне відтворення відтиску печатки ПАТ КБ «ПриватБанк».

У заяві з викладенням додаткових підстав позовних вимог позивач вказав, що умови додаткових угод є несправедливими в частині безпідставного збільшення відсоткової ставки, щомісячного фіксованого платежу, не мають детального розпису сукупної вартості кредиту.

Посилаючись на те, що положення додаткових угод не відповідають вимогам ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203,207,208,215,218,236,1054,1055 ЦК України, п.3.4. розділу 3 постанови Національного банку України №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», позивач просив визнати недійсними з моменту укладення названі три додаткові угоди.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Додатковим рішенням цього ж суду від 13 липня 2016р. вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалите нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши правильність рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з такими вимогами.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Згідно зі ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Відповідно до розяснень, даних в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009р. №14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № NKT0GA, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 11300 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1 % на місяць від суми залишку заборгованості на строк до 21 березня 2018 року.

Сторонами до кредитного договору вносились зміни, зокрема:

- 20 липня 2011 року укладено додаткову угоду з додатком №1, в якій передбачено, що сума заборгованості позивача, яка виникла станом на 20 липня 2011р. зменшується на 1511,65 доларів США пені, збільшуються розміри щомісячного платежу до 219,31 доларів США та відсоткової ставки за користування кредитом на 0,26%;

- 31 травня 2013 року укладено додаткову угоду №2 з додатком, в якій передбачено, що сума заборгованості позивача, яка виникла станом на 31 травня 2013р. зменшується на 1529,58 доларів США пені та збільшується розмір щомісячного платежу до 228,95 доларів США;

- 25 червня 2014 року укладено додаткову угоду №3 з додатком, в якій передбачено, що сума заборгованості позивача, що виникла станом на 25 червня 2014р. зменшується на 1212,96 доларів США пені, а розмір щомісячного платежу збільшується до 297,78 доларів США.

В названих додаткових договорах №1, №2, №3 до кредитного договору сторони досягли в п.10 згоди про використання банком факсимільного відтворення підпису голови правління та відтворення відбитку печатки банку технічними друкованими пристроями.

Дані додаткові угоди до кредитного договору укладені ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 в письмовій формі, при цьому за домовленістю сторін відповідачем при вчинені цих правочинів використано факсимільне відтворення підпису уповноваженої особи та печатки банку, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.207 ЦК.

Як при укладені кредитного договору, так і оспорених додаткових угод до нього позивач отримав повну інформацію щодо сукупної вартості кредиту, що підтверджується його підписами на відповідних додатках (а.с.8,11,14,16), а також умовами договорів в яких містяться дані про розмір відсоткової ставки, щомісячних платежів та комісій.

Збільшення відсоткової ставки по кредиту на 0,26% та щомісячних платежів не можна вважати несправедливими умовами, так як поряд з ними банк зменшив заборгованість по пені.

Таким чином, права позивача як споживача кредитних послуг порушене не було, а тому відсутні в даному випадку підстави вважати порушеними положення ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3.4. розділу 3 постанови Національного банку України №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

За таких обставин ухвалення рішення з підстав пропуску строку позовної давності є незаконним, до того ж трирічний строк на оспорення додаткових угод №2 і №3 не минув, а тому рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання додаткових угод до кредитного договору недійсними.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: