Справа № 466/1791/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Зими І.Є.

при секретарі Губач Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про встановлення порядку користування та виділення в натурі частини горища у будинку, -

встановив:

10.03.15 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просять ухвалити рішення, яким визнати порядок користування горищем у будинку АДРЕСА_1 та виділити в натурі належні їм частки горища над їх квартирами № 3 та № 1 у вказаному будинку.

Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що 19.12.1985 року вони купили у громадянина ОСОБА_11 частину житлового будинку разом із відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель. Будинок знаходиться по АДРЕСА_1, складається в цілому з 12 кімнат та семи кухонь житловою площею 202 кв.м. та разом з господарськими будівлями (три сараї), розташований на земельній ділянці площею 976, 50 кв.м. 18 червня 1987 року позивачі купили у громадян Польщі ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 3/12 частини вищевказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель в рівних частинах кожній. Таким чином починаючи із 18 червня 1987 року у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходиться по 1/4 вказаного житлового будинку. Відповідачка - ОСОБА_3 проживає у квартирі № 7 вищезгаданого будинку разом із чотирма дітьми, найстаршим з яких є відповідач ОСОБА_4, 1993 року народження. Між колишнім власником квартири № 7, ОСОБА_16, та позивачкою ОСОБА_1 09.10.1998 року було досягнуто домовленості з приводу того, що ОСОБА_16 відмовляється від користування горищем, яке знаходиться над квартирою № 1, що належить ОСОБА_2, на користь позивачки ОСОБА_1, в той час як остання відмовляється в його користь від користування приміщеннями у мезоніні, а саме: кухнею, коридором та туалетом. Про таку домовленість було відомо всім жителям будинку, в тому числі й ОСОБА_17, якій ОСОБА_16 згодом продав квартиру АДРЕСА_1. Проте, ані ОСОБА_17, ані жоден із жителів будинку не претендував та не претендує станом на день звернення до суду на користування горищем над квартирою ОСОБА_2, за винятком відповідачки ОСОБА_3 Перед продажем їй квартири № 7 у вищевказаному будинку, останній було відомо, що вона не вправі претендувати на користування горищем над квартирами позивачів. Проте ОСОБА_3 ігнорує вимоги позивачів, щодо заборони користування їй горищем над їхніми квартирами, а саме: виносить свої речі, сміття та відходи після ремонту на горище над квартирами позивачів, крім цього веде антигромадський спосіб життя, своїми діями створює нестерпні умови для проживання позивачів та інших мешканців будинку. А тому позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зсипаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просили задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечила, вважає, що спірне горище у будинку АДРЕСА_1 призначене для загального користування всіх власників квартир даного будинку.

Відповідач ОСОБА_4, а також треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Допитаний судом експерт ОСОБА_18 підтримай висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2830 від 27.10.15р., згідно якого варіанти встановлення порядку користування горищем у будинку АДРЕСА_1 з врахуванням частки кожного із співвласників приміщень будинку, які вони займають та можливість окремого доступу до частин горища, що можуть буди виділені у їх користування - технічно неможливі.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при цьому усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як вбачається з копії договору від 19 грудня 1985 року громадянин ОСОБА_11 продав позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках належну йому 1/4 частину житлового будинку разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1, складається в цілому з 12 кімнат та семи кухонь житловою площею 202 кв. метри та разом з господарськими будівлями (три сараї), розташований на земельній ділянці площею 976, 50 кв.м. Крім цього відповідно до договору від 18 червня 1987 року громадяни Польщі ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 продали позивачам 3/12 вищевказаного жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель в рівних частках кожний. ОСОБА_3, як вбачається з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та не оспорювалося позивачами в судовому засіданні, є власником 2/27 частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Виходячи із положень ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. А відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Домовленість щодо порядку користування горищем, яке знаходиться над квартирою позивачів, існувала між ОСОБА_1 та ОСОБА_16, а також між ОСОБА_1 та ОСОБА_20, що стверджується відповідно копіями заяви від 09 жовтня 1998 року та копією договору від 19 червня 1952 року. Проте між позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 вказаної домовленості не існує, що не оспорювалося також самими позивачами в судовому засіданні. А отже відповідачі на законних підставах користуються приміщеннями, призначеними для загального користування всіх власників квартир.

Крім того, в процесі розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза (Висновок № 2830 від 27.10.15р.), згідно якого варіанти встановлення порядку користування горищем у будинку АДРЕСА_1 з врахуванням частки кожного із співвласників приміщень будинку, які вони займають та можливість окремого доступу до частин горища, що можуть буди виділені у їх користування - технічно неможливі.

Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що суперечать чинному законодавству та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. З, 13, 319, 369, 382 ЦК України, ст.ст. 10,11, 38, 60, 88, 169, 209, 212, 214,215, ЦПК України суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про встановлення порядку користування та виділення в натурі частини горища у будинку АДРЕСА_1 відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту оголошення через Шевченківський райсуд м. Львова.

Суддя І. Є. Зима