Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/2157/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної компанії «Сінтек» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної компанії «Сінтек» до ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ТОВ ПВК «Сінтек» звернулось до суду з вказаним позовом до саме до ОСОБА_5, посилаючись на те, що 26 серпня 2015 року о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на паркувальному майданчику біля будинку № 8 по вулиці Сєдова в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя, рухаючись заднім ходом скоїв наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_2, який належить ТОВ ПКК «Сінтек».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою ДАІ. Розмір завданих матеріальних збитків складає 11 082,00 гривень, що підтверджується проведеною судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку.

Вина відповідача у вчиненні вказаного ДТП підтверджена постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 7 вересня 2015 року.

Виходячи з зазначеного, позивач просив суд стягнути з саме з ОСОБА_5 11 082 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати у розмірі 5 000,00 гривень.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2016 року залучено за ініціативою суду до участі у даній справі в якості співвідповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна».

4 березня 2016 року через канцелярію представник позивача надав додаткові письмові пояснення з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_5 не здійснив повідомлення страхової компанії про ДТП, яка сталась 26 серпня 2015 року у зв'язку з чим шкода повинна бути відшкодована ним особисто, як її завдавачем.

Крім того, зазначив, що відповідно до інформації, яка міститься на офіційному сайті МТСБУ, ПрАТ «СК «Україна», з якою було укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності, позбавлена права членства з 1 липня 2015 року. Відповідно до інформації, яка міститься на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) у зв'язку з систематичним невиконанням ПрАТ «СК «Україна» зобов'язань перед страхувальниками та потерпілими за договорами страхування та систематичним невиконанням розпоряджень Нацкомфінпослуг, до компанії було застосовано заходи впливу щодо анулювання дії ліцензії ПрАТ «СК «Україна» з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (розпорядження від 30.04.2015 № 905) та щодо анулювання дії всіх ліцензії ПрАТ «СК «Україна» (розпорядженням №1263 від 04.06.2015).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної компанії «Сінтек» суму франшизи за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5686315 у розмірі 1 000 гривень, судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та витрат на правову допомогу у розмірі 445 гривень 99 копійок, а всього стягнуто 1 445 гривень 99 копійок.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної компанії «Сінтек» суму відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10 082 гривні 58 копійок, судові витрати які складаються з витрат зі сплати судового збору, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та витрат на правову допомогу у розмірі 3576 гривень 01 копійку, а всього 13 658 гривень 59 копійок.

В іншій частині позовних вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ промислово-комерційна компанія «Сінтек» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким його позов до ОСОБА_5 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ТОВ ПКК «Сінтек» належить транспортний засіб автомобіль НОМЕР_2.

26 серпня 2015 року о 15:30 годині ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на паркувальному майданчику біля будинку № 8 по вулиці Сєдова в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя, рухаючись заднім ходом скоїв наїзд на припаркованний автомобіль НОМЕР_2, який належить ТОВ ПКК «Сінтек». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 7 вересня 2016 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що дії ОСОБА_5 знаходяться в звязку з подією ДТП, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постанова набрала законної сили 18 вересня 2015 року (арк. справи 4).

Як встановлено судом першої інстанції, на момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 перед третіми особами внаслідок спричинення шкоди в результаті експлуатації автомобіля ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_3 була застрахована в ПрАТ «СК «Україна».

З полісу № АІ/5686315 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діє з 17 липня 2015 року до 16 липня 2016 року вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну відповідно до п. 4 полісу №АІ/5686315 становить 50 000 гривень, розмір франшизи 1 000 гривень (арк. справи 33).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди від 3 вересня 2015 року № 113/9, вартість матеріальної шкоди завданої володільцю автомобілю «Mitsubishi Carizma», реєстраційний номер 1510НР, з технічної точки зору, внаслідок ДТП, в цінах станом на момент закінчення виконання експертизи склала 11 082,58 гривень (арк. справи 5 17).

Згідно з платіжним дорученням від 31 серпня 2015 року № 3278, витрати ТОВ ПКК «Сінтек» на проведення зазначеної експертизи склали 600,00 гривень (арк. справи 22).

Вказані встановлені судом обставини сторонами не оспорюються.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив із того, що якщо сума завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії за полісом і страхової суми достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, особа, відповідальність якої застрахована, не відповідає перед потерпілим за статтею 1194 ЦК України.

З вказаним висновком суду попередньої інстанції не погоджується колегія суддів оскільки він не відповідає нормам діючого законодавства та правовим позиціям Верховного Суду України.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом до особа, яка завдала шкоди, - ОСОБА_5 Не дивлячись на залучення за ініціативою суду до участі у справі у якості співвідповідача страхової компанії, позовні вимоги до останньої позивачем не заявлялись.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції порушив абсолютне право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала.

Відповідна правова позиція Верховного Суду України, зроблена 20 січня 2016 року за результатами розгляду справи № 6-2808цс15.

Таким чином рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Колегія суду вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-комерційна компанія «Сінтек» в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження - 11082 грн. 58 коп. та 600 грн. витрат на його проведення, що разом складає 11682 грн. 58 коп. та окремо 2557 грн. 80 коп. витрат позивача на сплату судового збору в першій та апеляційній інстанціях.

Розмір вказаної шкоди відповідачем не оспорювався.

Що стосується витрат позивача на правову допомогу то в цій частині колегія суддів вважає за необхідне в позові відмовити.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За правилами ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно роз'яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 5 січня 2016 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_7 було укладено договір про надання адвокатських послуг (а.с. 42-43).

На підтвердження обставин надання правової допомоги адвокатом суду було надано лише платіжне доручення №3484 від 19 січня 2016 року відповідно до якої він отримав від позивача за послуги адвоката за вказаним договором 3182 грн.

Однак матеріали справи не містять та скаржником не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, розрахунку таких витрат. Оскільки за поясненнями того ж адвоката колегії суддів ці витрати складаються як зі складання процесуальних документів так і з участі у справі, однак письмового розрахунку цих витрат він не зробив, що позбавляє суд перевірити обсяг та правильність розрахунку таких витрат.

Таким чином, відсутні належні докази на підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, а тому в цій частині вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної компанії «Сінтек» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної компанії «Сінтек» до ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-комерційна компанія «Сінтек» в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди 11682 грн. 58 коп. та 2557 грн. 80 коп. витрат на сплату судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: