Справа № 502/1235/16-ц
УХВАЛА

26 серпня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Урсул Г.К.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

заяву

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

про

скасування заходів забезпечення позову

у справі № 502/1235/16-ц за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4

до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3

про визнання права власності на спадщину

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_2 звернувся 23.08.2016 р. до Кілійського районного суду Одеської області в інтересах відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у справі № 502/1235/16-ц за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину.

На обґрунтування необхідності скасування заходів забезпечення позову представник відповідача зазначив, що ухвалами Кілійського районного суду Одеської області від:

-15 серпня 2016 року по справі № 502/1235/16-ц в порядку забезпечення позову була накладена заборона власнику житлового будинку, ОСОБА_3, вчиняти будь-які дії, спрямовані на руйнування, побудову, переобладнання та реконструкцію житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Вилкове, вул. Богдана Хмельницького № 32;

-23.06.201 6року по справі № 502/1235/16-ц в порядку забезпечення позову був накладений арешт на житловий будинок ОСОБА_3 за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Вилкове, вул. Богдана Хмельницького № 32.

Даний арешт та заборона накладені на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 та, на думку представника відповідача, порушують її Конституційне право на вільне користування, розпорядження та володіння своїм майном. Заборони на вчинення певних дій, а саме добудови, реконструкції можуть у подальшому призвести до руйнування та псування збудованих споруд та житлового будинку.

Однак, як вбачається з листів голови Вилківської міської ради, відповідно до договорів купівлі-продажу вказаного будинку, з липня 2015 року будинок перебуває у власності ОСОБА_3, а договори відповідним чином не скасовані та є чинними.

Після купівлі житлового будинку, ОСОБА_3 знесла старі аварійні господарські споруди, які неможливо було використовувати, так як вони загрожували життю. Прийняла заходи щодо встановлення паркану та брами на земельній ділянці; так як вони були відсутні, про це вказано комісією при обстежені садиби. Старий житловий будинок був розібраний у 2015 році та на його місці з початку 2016 року був збудований новий будинок, про що також свідчить складений акт обстеження комісією Вилківської міської ради.

Як зазначає представник відповідача, вказані обставини також підтверджуються:

-Листом голови Вилківської міської ради від 03.08.2015 року, в якому зазначено, що житловий будинок не зареєстрований за позивачем;

-Договорами купівлі-продажу житлового будинку від 18.07.2015 року та 20.07.2015 року;

-Витягами з Реєстру прав власності на нерухоме майно;

-ОСОБА_7 комісії Вилківської міської ради, де вказано, що за адресою м. Вилкове, вул. Б.Хмельницького, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 знаходяться новозбудовані господарські споруди, гараж, а також житловий будинок, який по своїм зовнішнім розмірам та площам не співпадає з даними по реєстрації права власності.

Жодного письмового доказу, який би міг свідчити про належність житлового будинку, або його частини позивачу ОСОБА_4, в матеріалах справи не має. В звязку з цим представник відповідача вважає, що відповідні заходи забезпечення позову були вжиті судом помилково.

Оскільки копії ухвал про вжиття відповідних заходів забезпечення позову представник відповідача отримав лише 22.08.2016 року, на підставі положень ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України він в заяві та судовому засіданні просив суд:

1.Скасувати заборону власнику житлового будинку, ОСОБА_3, вчиняти будь-які дії спрямовані на руйнування, побудову, переобладнання та реконструкцію житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Вилкове, вул. Богдана Хмельницького № 32.

2.Скасувати арешт на житловий будинок ОСОБА_3, розташований за адресою: Одеська обл. Кілійський р-н, м. Вилкове, вул. Богдана Хмельницького № 32.

3.Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна - запис про арешт житлового будинку за адресою Одеська обл., Кілійський р-н, м. Вилкове, вул. Богдана Хмельницького № 32.

4.Виключити з Єдиного реєстру заборон - заборону власнику житлового будинку, ОСОБА_7, вчиняти будь-які ді,ї спрямовані на руйнування, побудову, переобладнання та реконструкцію житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: Одеська обл., Кілійський р-н, м. Вилкове, вул. Богдана Хмельницького № 32.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечував проти скасування заходів забезпечення позову та на обґрунтування заперечень пояснив, що відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 12.04.2016 року, яким було скасовано рішення Кілійського районного суду Одеської області від 21 серпня 2010 року, встановлено, що позивач у даній справі ОСОБА_4 прийняла спадщину у вигляді частини спірного будинку, оскільки звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Таким чином, вона, як спадкоємець, має право володіти та користуватись спадковим майном, а право розпорядження ним виникне в неї після його державної реєстрації. Однак вона, як спадкоємець має право ставити питання про витребування належної їй спадщини в порядку ст. 388 ЦК України, що і буде зроблено в ході судового розгляду шляхом подання уточненого позову після того, як до суду надійдуть всі витребувані за клопотанням представника позивача докази, а саме, - відповідні договори купівлі-продажу, за якими відповідач ОСОБА_3 придбала спірний будинок у власність, а також матеріали технічної інвентаризації на будинок. На підставі викладеного вважав заяву представника відповідача необґрунтованою та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши представника відповідача та представника позивача, проаналізувавши відповідні положення діючого законодавства, судом встановлено наступне:

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України - особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

судом встановлено, що позивач претендує на частину спірного будинку в порядку спадкування, в звязку з чим саме на підставі її скарг судом апеляційної інстанції було скасовано судові рішення, які стали підставою для відчуження іншим співвідповідачами спірного житлового будинку відповідачу ОСОБА_3, оскільки встановлено, що позивач прийняла відповідну спадщину у вигляді частини спірного будинку /а.с. 12/, а згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Таким чином, оскільки, як встановлено судом, спірний житловий будинок було відчужено поза волею спадкодавця та позивача, то вона має право домагатися відновлення свого права на його частку. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на частину успадкованого будинку право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною частиною будинку виникне в позивача з часу державної реєстрації його права власності (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась в постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України за наслідками перегляду з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Постановляючи ухвали про вжиття заходів забезпечення позову у відповідній справі від 23.06.2016 р. та 15.08.2016 р., суд, з урахуванням тих доказів, що були надані представником позивача на підтвердження заявлених позовних вимог та обґрунтування заходів забезпечення позову, ціни позову, що становить 50 000 гривень, характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, підтвердження рішеннями суду апеляційної інстанції відсутності у відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності на весь спірний житловий будинок, який було ними відчужено третьому відповідачу по справі ОСОБА_3, дійшов висновку, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у разі задоволення заявлених позовних вимог, виконання рішення суду може бути утрудненим або взагалі неможливе та є необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_3 майно спірний житловий будинок, а також в звязку з доведеністю факту руйнування господарських споруд - заборони відповідачу ОСОБА_3 вчиняти дії щодо руйнування, побудови, переобладнання спірного житлового будинку та господарських споруд, що водночас не обмежує відповідача, як про те зазначив її представник, у праві володіння та користування вказаним майном, а лише обмежує право ним розпоряджатись, і, на думку суду, було відповідним та співмірним заявленим позовним вимогам.

Посилання представника відповідача на той факт, що спірний житловий будинок було розібрано у 2015 році, а у 2016 році ОСОБА_3 збудувала новий будинок є безпідставними та не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а для підтвердження чи спростування факту, що відповідачем фактично зведено новий будинок, має бути призначена і проведена відповідна судова експертиза згідно положень ст. 143 ЦПК України, оскільки вирішення вказаного питання потребує спеціальних знань і може бути вирішено лише в ході розгляду справи по суті. Крім того, ним не надано правовстановлюючого документу на новий житловий будинок.

Таким чином, посилання представника відповідача на помилковість вжиття заходів забезпечення позову у відповідній справі та необхідність скасування відповідних ухвал з посиланнями на ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, не можуть вважати в даному випадку обґрунтованими. Крім того, згідно положень ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена лише у випадках, встановлених законом. А згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути обмежена у здійсненні права власності у випадку і в порядку, встановлених законом, що і має місце в даному випадку до вирішення справи по суті.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що заява представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 154 ЦПК, ст. ст. 387, 388, 1218, 1268 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у справі № 502/1235/16-ц за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_8