Справа № 450/1855/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1913/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді Левик Я.А., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В СТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволно повінстю; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 730, 41 дол. США, що на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 184 073, 67 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1 705, 33 сплаченого позивачем судового збору.

Рішення оскаржила ОСОБА_5. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необґрунтованість, на невідповідність дійсним обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що судом в порушення Закону задоволено позовні вимоги в частині стягнення 142,08 дол. США пені та 381,15 дол. США комісії, згідно розрахунку, який було подано позивачем. З наданого розрахунку, пеня була розрахована позивачем в доларах США і автоматично переведена в гривню. У відповідності до кредитного договору №19/98-07к від 12.03.2007 року сторони встановили пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Також зазначає, що згідно правової позиції Верховного суду України висловленої в постанові від 01 квітня 2015 року по справі №3-29гс15 пеня має обчислюватись та стягуватися за судовим рішення лише у національній валюті України гривні. Суд не звернув на це уваги внаслідок чого прийняв неправомірне рішення в частині стягнення пені в розмірі 29 972,85 грн. Стосовно стягнення 381,15 дол. США суд не зазначив на якій підставі нараховано дану комісію, та стягнення пені в іноземній валюті. Також суд не дослідив чи є у позивача ліцензія, яка дозволяє нарахування комісійної винагородив іноземній валюті. Просить рішення в частині включення до складу заборгованості 142, 08 дол. США пені та 381, 15 дол. США комісії скасувати. Стягнути з позивача на користь відповідача суму сплаченого судового збору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 2.03.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 19/98-07к, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 36 300,00 доларів США, з відсотковою ставкою 11% річних та кінцевою датою погашення кредиту 11.03.2027 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 12.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира №2 у будинку №6 «а» по вул. Плугова в м. Львів, а також між позивачем та ОСОБА_3 договір поруки, згідно умов якого, поручитель поручився перед банком відповідати по всіх зобов»язаннях позичальника у повному обсязі, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. 29.07.2010 року прізвище відповідача у звязку з реєстрацією шлюбу змінено з «Брень» на «Басса», що стверджується паспортом громадянина України ОСОБА_5, серії СТ 191542 від 16.09.2010 року.

Як встановлено в судовому засіданні банк свої зобов»язання за кредитним договором виконав повністю, а ОСОБА_4 своїх не виконала, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість в сумі 7730,42 доларів США, з яких 278,37 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 6604,63 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту, 324,19 доларів США - відсотки, 142,08 доларів США пеня та 381,15 доларів США - комісія, що стверджується відповідним розрахунком заборгованості станом на 04.06.2015 року.

24.02.2015 року позивачем на адресу боржника та поручителя було скеровано вимогу про виконання грошових зобовязань за кредитним договором, з роз'ясненням, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на 61-й день з моменту отримання цієї вимоги.

03.08.2016 ПАТ «Універсал Банк» звернулося до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 04.06.2015 року.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, звертаючись з позовом до поручителя, суд першої інстанції вірно врахував, що ч.1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Задовольняючи позовні вимоги суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував відповідні норми матеріального права. Обґрунтованим є посилання у рішенні суду на ст.ст. 526, 530 ЦК України за змістом яких зобов»язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За наявності встановлених обставин порушення відповідачем умов договору щодо своєчасного внесення обумовлених договором платежів до повного виконання зобов»язання, вимоги банку визнав обґрунтованими.

Вирішуючи питання про стягнення суми пені, суд врахував спеціальні норми та стягнув суму в межах року до звернення позивача з позовними вимогами, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Заперечуючи проти наданого банком розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, в тому числі нарахованої комісії, відповідач не подала свого розрахунку, не заперечуючи існування боргу по тілу кредиту в сумі 7730, 41 доларів США. Клопотань про перевірку правильності такого розрахунку із залученням спеціалістів відповідачем не заявлялось. Не надано такого розрахунку і суду апеляційної інстанції. Таким чином, відповідач не надала суду доказів в заперечення позову в певній його частині, а такий обов»язок по доказуванню вимог та заперечень покладено на сторони. Задовільняючи позовні вимоги банку, суд у рішенні зазначив гривневий еквівалент суми, що підлягає до стягнення.

Судом першої інстанції правильно враховано вимоги ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526,549, 599, 611, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. За п. 17 Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року зобов»язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом /частина перша статті 598 ЦК /. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Тому вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у позові не можуть бути задоволені.

На підставі встановлених обставин справи колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, рішення ухвалене з дотримання ст.212-214 ЦПК, на підставі належних доказів, тому доводи апеляційної скарги відхиляє а рішення залишає без змінвідповідно до ст.308 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді: