АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3570/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Сотніковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом посилаючись на те, що у березні 2014 року ОСОБА_5 позичив у нього 10 000 доларів США, про що між ними був укладений договір і відповідач власноруч написав про це розписку. Грантом повернення відповідачем ОСОБА_5 вказаної суми позики виступила його дружина ОСОБА_3, яка дала згоду на те, що її чоловік позичив у нього в борг вказану суму коштів та поручилась за повернення позики, про що надала також розписку. Відповідачі зобовязались повернути вказану суму боргу, а також 3% щомісячно від вказаної суми позики, яка складала 300 доларів США, до 11.03.2015 року. Але до теперішнього часу вони борг за договором позики і відсотки за користування позикою не повернули і ухиляються від виконання договору. Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики за курсом НБУ в сумі 383200 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики борг в сумі 383 200 грн. та судовий збір по 1 916 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 просить рішення скасувати, та ухвали нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції не було надано можливості відповідачам надати докази повернення позики.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.03.2014 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач позичив у позивача 10 000 доларів США і зобовязався повернути борг, а також сплатити 3% щомісяця від суми боргу, що складає 300 доларів США, до 11.03.2015 року, про що відповідач власноруч написав розписку.

Задовольняючим позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами.

Судова колегія з такими висновками суду не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В матеріалах справі відсутній оригінал вказаної розписки, та міститься лише його не посвідчена ксерокопія.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 212 ЦПК України).

Вищезазначені вимоги матеріального та процесуального закону судом першої інстанції враховано не було,

Представники відповідачів наполягають, на тому що наявність боргу не підтверджена належними та допустимими доказами, а саме оригіналом боргової розписки, вказують, що повертали грошові кошти.

Між тим, судом першої інстанції оригінал розписки в судовому засіданні не досліджувався, справа розглянута за відсутності сторін в заочному порядку.

В судовому засіданні в ході розгляду заяви про перегляд заочного рішення оригінал розписки також суду наданий не був.

Суд апеляційної інстанції розяснював позивачу про необхідність надати оригінал боргової розписки для огляду в судовому засіданні та наслідки ненадання такого доказу (а.с. 93). Однак позивач у судове засідання суду апеляційної інстанції не зявився, оригінал розписки не надав.

За таких обставин, висновку про обґрунтованість позову суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права при неповному з*ясуванні обставин справи.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді