Справа № 2-5430/16
У Х В А Л А

08 вересня 2016 року суддя Солом′янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про визнання незаконним дострокового розірвання договору, -

в с т а н о в и в :

Позивач подав до суду позовну заяву, яка не відповідала вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Ухвалою суду від 22 серпня 2016 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних судом недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України, якою передбачено, що строк для усунення вказаних судом недоліків не може перевищити п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Крім того, позивачу було роз'яснено, що в разі невиконання вимог суду, позовна заява буде визнана неподаною і повернута йому.

Так, в ухвалі суду про залишення позову без руху судом вказувалося про те, що позивач не сплатив судовий збір, оскільки вважає себе звільненим від його сплати відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак, висновок позивача про те, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», є неправильним.

Це випливає з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в листі від 19.07.2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування». Так, Верховний Суд України зазначає, що «стосовно поширення Закону № 1023-XII (Закон України «Про захист прав споживачів») на добровільне страхування слід зазначити таке.

Суди не вправі керуватися законодавством про захист прав споживачів при вирішенні спорів, що випливають з відносин між фізичними особами, які вступають у договірні відносини між собою з метою задоволення особистих потреб, не пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, а також із відносин, що виникають у зв'язку із придбанням фізичною особою - підприємцем товарів, виконанням для нього робіт чи наданням послуг не для особистих потреб, а для здійснення підприємницької діяльності або у зв'язку із придбанням товарів, виконанням робіт і наданням послуг з метою задоволення потреб юридичних осіб.

Щодо майнового страхування слід зазначити таке. Закон № 1023-XII регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики.

Згідно зі ст. 1 Закону № 85/96-ВР («Закон України «Про страхування») страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону № 1023-XII і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування.

Тому позивачеві потрібно було додати до позовної заяви документ про оплату судового збору у розмірі 551,20 грн. за кожну вимогу немайнового характеру, або документ, який свідчить про наявність у нього пільг при оплаті судового збору.

Крім того, особі, яка підписала позов, потрібно підтвердити свої повноваження на вчинення такої дії від імені позивача.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами:

1)довіреністю фізичної особи;

2)довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника;

3)свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Оригінали документів, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи.

Позивач отримав копію ухвали 30 серпня 2016 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Особи, які беруть участь у справі, як визначено ч.3 ст. 27 ЦПК України, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Оскільки на час вирішення питання про відкриття провадження у справі позивач не усунув зазначені в ухвалі суду про залишення позову без руху недоліки у встановлений судом строк, то позовну заяву слід повернути позивачу.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про визнання незаконним дострокового розірвання договору - повернути позивачеві.

Роз′яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн