Провадження № 2/761/2015/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно.

Позивач ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив, що 04 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як законним представником дочки, ОСОБА_2, було укладено договір дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01, згідно з яким ОСОБА_4 подарувала онуці ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 100 000 грн.00 коп., матір якої ОСОБА_3, дружина позивача була законним представником.

Сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору та добровільно підписано даний Договір з подальшим його виконанням в повному обсязі. Даний Договір було укладено в простій письмовій формі, з метою його подальшої реєстрації у нотаріуса. Зі сторони ОСОБА_4 було передано обумовлені кошти, а відповідач ОСОБА_3 прийняла дані кошти, що підтверджено актом прийому-передачі до Договору № 04/08/01, від 04.08.2001 року.

Останнім часом відносини між донькою ОСОБА_2 та матір'ю ОСОБА_3 погіршилися, тому як вважає позивач придбана на підставі свідоцтва про право власності від 22 квітня 2002 року відповідачем квартира № 52 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, отримана відповідачем, якою за актом приймання-передачі грошових коштів за договором дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01 отримані грошові кошти обдарованої дочки ОСОБА_2 у сумі 100.000 грн., належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 ті ОСОБА_2, оскільки нерухоме майно було придбано за рахунок спільних коштів.

Враховуючи, ОСОБА_2, залишилась без призначених для неї грошових коштів у розмірі 100 000 грн., позивач просив визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса проживання: 01054, АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_1, виданий Мінським РУГУ МВС України в м. Києві від 28.10.1997 року, право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку ст. 175 Сімейного кодексу України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, не з'явився просив справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, в заяві від 12.10.2016 року просила позов задовольнити та справу розглядати без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає таким, що підлягає задоволенню позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як законним представником дочки, ОСОБА_2, було укладено договір дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01, згідно з яким ОСОБА_4 подарувала онуці ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 100 000 грн.00 коп. Пунктом п'ятим договору дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01 передбачено, що даний договір вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому згідно із ст..243 ЦК Української РСР.

За Актом приймання-передачі грошових коштів за договором дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01 ОСОБА_4 було передано грошові кошти у сумі 100.000 грн. ОСОБА_5, яка представляла інтереси доньки ОСОБА_2 у даній угоді.

Водночас, умови договору дарування стосовно передачі грошових коштів у сумі 100.000 грн. подарованих дарувальником онуці ОСОБА_2 її матері ОСОБА_3, як представнику неповнолітньої доньки, виконані не були. Як пояснила ОСОБА_3 за певних обставин за браком часу, у зв'язку із відрядженнями та щільним робочим графіком, а також за станом здоров'я, вона не мала можливості виконати всі умовам договору, про що повідомляла у своїх письмових відповідях на звернення ОСОБА_4, з питання посвідчення договору дарування № 04/08/01 нотаріусом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2015року у позові ОСОБА_4, дарувальника до ОСОБА_3 про визнання дійсним Договору дарування грошових коштів №04/08/01 від 04.08.2001 року відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Тому, позивач ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2, звернувся до суду із даним позовом про визнання за його донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачкою ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку ст. 175 Сімейного кодексу України.

У відповідності із положеннями діючої на час укладення угоди ст..243 ЦК Української РСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Положеннями ст..244 того ж Кодексу передбачено, що договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

Як слідує із Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2015року, яким відмовлено у позові ОСОБА_4, дарувальника до ОСОБА_3 про визнання Договору дарування грошових коштів №04/08/01 від 04.08.2001 року дійсним за пропуском строку позовної давності, судом були встановлені обставини які підтверджують факти укладення 04 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як законним представником дочки, ОСОБА_2, договору дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01, згідно з яким ОСОБА_4 подарувала онуці ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 100 000 грн.00 коп. Пунктом п'ятим договору дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01 передбачено, що даний договір вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому згідно із ст..243 ЦК Української РСР, а також передачі за Актом приймання-передачі грошових коштів за договором дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01 ОСОБА_4 було передано грошові кошти у сумі 100.000 грн. ОСОБА_5, яка представляла інтереси доньки ОСОБА_2 у даній угоді.

Зазначені обставини також відповідають зібраним у даній справі, що розглядається доказів, а саме копіями договору дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01 (ас.5); Акту приймання-передачі грошових коштів за договором дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01; свідоцтва про право власності на трикімнатну квартиру № 52 за адресою: АДРЕСА_1, від 22 квітня 2002 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА а іншими матеріалами справи.

Як встановлено судом, позивач, батько ОСОБА_2, як законний представник неповнолітньої доньки стверджував, що подаровані бабусею ОСОБА_4 грошові кошти використані ОСОБА_3 не за призначенням. Так, відповідачем придбана квартира № 52 за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована за нею на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на трикімнатну квартиру № 52 за адресою: АДРЕСА_1, від 22 квітня 2002 року Головного управління житлового забезпечення КМДА. .

Як зазначив позивач, відповідач, отримавши кошти, отримані нею за Договором дарування грошових коштів №04/08/01 від 04.08.2001 року витратила їх на купівлю нерухомого майна, квартирі що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, чи: позбавила їх доньку з настанням відповідного віку самостійно розпоряджатися ними.

ОСОБА_3, як власник квартири № 52 за адресою: АДРЕСА_1, звернулась до суду із заявою від 12.10.2016 року про те, що проти позовних вимог вона не заперечує та просила справу розглядати без її участі, оскільки часто перебуває у відрядженні.

З огляду на те, що придбана відповідачем квартира у 2002 році, тобто до прийняття діючих на час звернення до суду з 01.01.2004 року Цивільного Кодексу України та Сімейного кодексу України суд має виходити із пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, згідно із яким Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.(ч.1) Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. (ч.2/). За п.9 Прикінцевих та Перехідних положень до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Таким чином, судом встановлено, що договір дарування від 04.08.2001 року № 04/08/01, згідно з яким ОСОБА_4 подарувала онуці ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 100 000 грн.00 коп.,, укладений до 1 січня 2004 року продовжує діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, так само як і положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а саме набуття права власності відповідачем на трикімнатну квартиру № 52 за адресою: АДРЕСА_1, 22 квітня 2002 року , яку позивач у інтересах доньки вважає такою що належить їх сім'ї як придбану під час шлюбу з врахуванням отриманих відповідачем у 2001 році подарованих грошових коштів її доньці.

Статтею 722 ЦК України також передбачено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.(ч.1)

На час укладання угод у даній справі діяла ст..112 Цивільного кодексу Української РСР, на підставі якої, зокрема, майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Приймаючи до уваги ч.2 пункт 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України стосовно його застосування до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності суд вважає, що можливе застосування у даній справі положень ст..368 ЦК України щодо права спільної сумісної власності. Згідно із ч. 4 цієї статті майно, набуте набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.(ч.4)

Крім того, враховуючи, що згідно із Розділом VII Прикінцевих положень цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, суд вважає слід також виходити із положень ст.. 175 Сімейного кодексу України, на яку посилаються позивач, якою визначені правовідносини щодо права на майна, що спільної сумісної власності батьків і дітей. Згідно із цією статтею «майно, набутбатьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштііналежать їм на праві спільної сумісної власності».майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів.

Відповідач заперечень проти викладених позивачем доводів не надала, погодилась з позовними вимогами, про що вказано у заяві, долученій до матеріалів справи.

Отже, та обставина, що придбана відповідачем квартира № 52 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, оскільки дані нерухоме майно було придбано за рахунок спільних коштів ОСОБА_3 ті ОСОБА_2 не була спростована. Тому, оскільки, ОСОБА_2, залишилась без призначених для неї грошових коштів у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн., суд вважає слід визнати за нею право спільної власності на майно, придбане в тому числі за рахунок коштів ОСОБА_2, фактично привласнених її матір'ю.

Таким чином, враховуючи встановлені судом на підставі зібраних доказів у матеріалах справи, обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вище викладеного та ст..ст. 112, 243,244 ЦК Української РСР, ст..ст. 368,722, ч.2 пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, ст..175 та ч.1 Розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215,218,223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса проживання: 01054, АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_1, виданий Мінським РУГУ МВС України в м. Києві від 28.10.1997 року, право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. в порядку ст. 175 Сімейного кодексу України.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса проживання: 01054, АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_1, виданий Мінським РУГУ МВС України в м. Києві від 28.10.1997 року на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса проживання: АДРЕСА_1, судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн., 20 коп. та 512 (п'ятсот дванадцять) грн., 80 коп., всього 1000 (тисячу грн.) 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.