Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргоютовариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 13 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1701/0608/71-100, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 53 000 дол. США зі строком повернення до 12 червня 2038 року.

28 листопада 2012 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» уклало договір факторингу з товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», яке в свою чергу в той же день уклало договір факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до якого відступив останньому свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 27 липня 2015 року у нього утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 52 700 дол. США, що за курсом Національного Банку України на дату розрахунку складає 1 163 274 грн 50 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 34 867,80 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України - 769 655 грн 08 коп.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2008 року № 1701/0608/71-100 у розмірі 2 703 503 грн 58 коп.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 2 703 503 грн 58 коп. за кредитним договором від 13 червня 2008 року № 1701/0608/71-100, що складається із заборгованості за кредитом - 1 163 274 грн 50 коп., заборгованості за відсотками - 769 655 грн 08 коп., пені - 770 574 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий апеляційний розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим у нього станом на 27 липня 2015 року утворилась заборгованість, яка складається із: 52 700 дол. США, що за курсом Національного Банку України на дату розрахунку складає 1 163 274 грн 50 коп. - заборгованість за кредитом; 34 867,80 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України - 769 655 грн 08 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, дійшов висновку про те, що з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню сума заборгованості відповідно до договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що первісний кредитор - публічне акціонерне товариство «Сведбанк» вже реалізувало своє право на звернення до суду, оскільки рішенням суду вже було з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, тому кредитні правовідносини між сторонами припинились, а вимоги згідно зі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання позивачем не заявлено.

Проте із вказаними висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 13 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1701/0608/71-100, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 53 000 дол. США зі строком повернення до 12 червня 2038 року.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» уклало договір факторингу з ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке в свою чергу в той же день уклало договір факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до якого відступив останньому свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками.

Звертаючись до суду з позовом банк посилався на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 27 липня 2015 року у нього утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 52 700 дол. США, що за курсом Національного Банку України на дату розрахунку складає 1 163 274 грн 50 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 34 867,80 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України - 769 655 грн 08 коп.

Згідно зістаттею 1046 ЦКУкраїни задоговором позикиодна сторона (позикодавець) передає увласність другійстороні (позичальникові) грошові коштиабо інші речі, визначені родовимиознаками, апозичальник зобов'язується повернутипозикодавцеві такуж суму грошових коштів(суму позики) аботаку ж кількість речейтого ж роду та такої жякості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд, відмовляючи у позові, не врахував, що позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами. Суд послався тільки на те, що позивач не просив стягнути штрафні санкції за невиконання зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України, проте висновків і мотивів щодо процентів та пені в рішенні не навів.

Отже апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору, а саме, що на виконання умов кредитного договору підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, які підлягають стягненню після закінчення як строку дії договору так і з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович