У Х В А Л А

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про визнання недійсним рішення ради, визнання дій протиправними, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 116, 118, 125 ЗК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року, ухвалу Верховного Суду України від 30 червня 2011 року та постанови Верховного Суду України від 10 лютого, 16 березня, 20 квітня, 18 травня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що позивачі не набули у встановленому законом порядку права власності на земельні ділянки, а тому у них не виникло право на землю, яке підлягає захисту в обраний ними спосіб, оскільки надання кожному із них дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є лише початковою стадією порядку приватизації земельних ділянок, та не свідчить про набуття ними права на землю відповідно до статей 116, 118, 125 ЗК України. Відповідачі у встановленому законом порядку набули право власності на спірні земельні ділянки.

Разом з тим у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року в якій надана заявником для порівняння, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка у встановленому законом порядку не виділялась відповідачу, у зв'язку з чим державний акт про право власності на земельну ділянку та договір купівлі-продажу земельної ділянки є недійсними.

У справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2011 року в якій надана заявником для порівняння, суд визнаючи рішення селищної ради незаконним виходив з того, що надання дозволу відповідачу на розроблення проекту відведення тієї ж земельної ділянки, що й позивачу, всупереч вимогам закону.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Постанова Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року прийнята у справі про визнання права власності на квартиру, зобов'язання вчинити певні дії та визнання постанови незаконною.

Постанова Верховного Суду України від 16 березня 2016 року прийнята у справі про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, який був виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування.

У справах, постанови Верховного Суду України від 20 квітня, 18 травня 2016 року в яких надані заявником для порівняння, до суду за захистом порушеного права звернулись власники земельних ділянок.

Отже, у справах наявні інші підстави позову, предмет спору, зміст позовних вимог та встановлені інші фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про визнання недійсним рішення ради, визнання дій протиправними, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання правочину недійсним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко