Справа № 464/5496/13 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/1109/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_12, ОСОБА_13, треті особи ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», Львівська міська рада, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_14, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про демонтаж самочинно збудованих об'єктів та зустрічним позовом ОСОБА_12, ОСОБА_13 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_11 про скасування розпорядження та визнання права власності, -

встановила:

Оскарженим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року в позові Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_12, ОСОБА_13, треті особи ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», Львівська міська рада, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_14, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про демонтаж самочинно збудованих об'єктів та зустрічним позовом ОСОБА_12, ОСОБА_13 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про скасування розпорядження та визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду оскаржено Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що самочинне будівництво, яке здійснили відповідачі порушує права інших осіб, а саме ОСОБА_7 та його сім'ї, який проживає за адресою АДРЕСА_2. Зазначає, що твердження суду про те, що земельна ділянка належить Львівській міській раді і те, що Львівська міська рада не підтримує позов районної адміністрації не відповідає дійсності, встановленими фактичними обставинами у справі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Рішення суду також оскаржили ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду є незаконним. Вказують, що сусіди ОСОБА_13 та ОСОБА_12, що мешкають у квартирі №6 самовільно без будь-яких дозволів та погоджень здійснили надбудову другого поверху, чим свавільно, без їх згоди захопили частину горища будинку. Внаслідок надбудови площа їх квартири збільшилася у двічі. Зазначають, що після здійсненої реконструкції квартири АДРЕСА_1 значно погіршився стан квартири №4 даного будинку, по стінах пішли тріщини, дах на даною квартирою знаходиться в аварійному стані, і у будь-яку хвилину може обвалитися. Вказані обставини підтверджуються висновком Інституту проблем надійності машин і споруд, згідно якого внаслідок реконструкції даху після самовільної переробки обрізані лежні, незакріплені крокви, затонкі стояки та поздовжні балки, що суперечить ДБН. Не погоджуються з висновком суду про відмову в задоволенні даного позову з посилання на норми ст. 376 ЦПК, оскільки вважають, що спірні правовідносини не регульовані даними нормами права.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підтримання своїх апеляційних скарг, пояснення ОСОБА_3 на заперечення цих апеляційних скарг, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми у поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються із нормами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, відповідно до яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, у п.п. 7, 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що не можуть бути застосовані правила ст. 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ґанок, веранда, мансарда тощо). При вирішенні позовів про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках суди повинні враховувати, що положення ст. 376 ЦК України до цих правовідносин не застосовуються.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що в межах однієї присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 розташовані два жилих будинки, в першому з яких знаходяться квартири №№ 2,4,6 та в другому квартира №1. Ця земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки площею 0,30 га, яка без належного оформлення була в користуванні гуртожитку цегельного заводу, що стверджено листом Держземагенства у м.Львові №40/5/404 від 3.02.2014 року.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі самовільно здійснили реконструкцію їх квартири, а саме здійснили добудову другого поверху, а також самовільно здійснили будівництво сараю (літ.«В») та гаражу (літ.«Д») за даною адресою. Вказане підтверджується матеріалами справи та визнається особами, які беруть участь у справі, а відтак в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Встановлено, що добудова другого поверху квартири АДРЕСА_1 здійснена без зайняття частини прибудинкової земельної ділянки, а відтак його знесення не може вирішуватися в порядку ст.376 ЦК України.

Суд вказав, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом про знесення надбудови другого поверху до квартири №6 по вул. Зеленій в м. Львові поза межами наданих їй повноважень, цивільне право такої не порушено, а тому відсутні правові підстави для його захисту в судовому порядку.

При цьому враховано, що ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» вказані 2 будинки не обслуговує, оскільки такі передані власникам квартир.

Встановлено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю не подавав позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Таким чином не встановлено підстав для задоволення позову в частині знесення надбудови другого поверху.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 та інших ( мешканців квартири АДРЕСА_2)на те, що висновком Інституту проблем надійності машин і споруд підтверджено, що внаслідок реконструкції даху після самовільної переробки обрізані лежні, незакріплені крокви, затонкі стояки та поздовжні балки, що суперечить ДБН, судова колегія не приймає до уваги, оскільки ці відхилення від вимог будівельних норм і правил не є істотними, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації та не впливають на міцність і безпечність надбудови другого поверху.

Щодо вимог про демонтажу сараю і гаражусуд першої інстанції вказав наступне.

Як вбачається із розпорядження голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №170 від 11 квітня 2013 р., що в свою чергу стало підставою позовних вимог про демонтаж, відповідачами самочинно збудовано об'єкти - сарай і гараж, «будівництво яких здійснено без документів на землекористування, погодженої проектної документації, розпорядчого документа виконавчого органу та дозволу на виконання будівельних робіт».

З листів Державного архіву Львівської області від 7 серпня 2013 р. та відділу Держземагенства у м. Львові Львівської області від 21 жовтня 2013 р. вбачається, що відсутні документи щодо закріплення земельної ділянки за будинковолодінням АДРЕСА_1. Отже відповідачі здійснили самовільне будівництво на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді в особі Львівської міської ради (комунальна власність).

У ч.7 ст.376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд зазначив, що позивачем не зазначено жодної із підстав для знесення самочинного будівництва, передбачених ст.376 ЦК України.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №015-12, складеного 22 квітня 2014 р. судовим експертом ТзОВ «Гал-світ» Табунщик Т.Я., підтриманим нею в суді, добудова другого поверху квартири №6 будинку, а також добудований гараж під літ. «Д» і добудований сарай під літ. «В» по АДРЕСА_1 не суперечать вимогам державних будівельних норм України, протипожежним, санітарним нормам і правилам (а.с.156-180, т.1).

При цьому, позивачем не надано доказів порушення відповідачами при будівництві сараю та гаражу будівельних норм та правил.

Самочинне будівництво також підлягає знесенню якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, як це передбачено ч.4 ст.376 ЦК України.

В засіданні судової колегії представник Львівської міської ради - третьої особи по справі, якій належить земельна ділянка та на якій здійснено самовільне будівництво, пояснив, що підтримує позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

В той же час Львівська міська рада позову про знесення сараю та гаражу не подавала.

З листа департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 серпня 2012 р. вбачається, що є технічно можливою експлуатація сараю та гаражу за умови згоди співвласників будинковолодіння на АДРЕСА_1 та вирішення питання землекористування.

Таким чином знесення цих споруд пов'язане з вирішенням питання землекористування, яке на даний час не вирішено.

З пояснень сторін встановлено, що на даний час в провадженні суду є інший спір за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з приводу усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, який ще не вирішений.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в засіданні судової колегії пояснили, що цей спір існує щодо можливості вільно проходити до їх господарської споруди, яка розташована на прибудинковій території.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не подавали позову про знесення вказаного сараю та гаражу.

Отже встановлено, що на прибудинковій території склався певний порядок користування нею між власникам вказаних чотирьох квартир. Фактично у зв'язку із влаштуванням спірних об'єктів виник спір між співвласниками квартир з приводу належного користування земельною ділянкою. Влаштованими об'єктами на ділянці, що перебуває у користуванні співвласників двох жилих будинків, в першому з яких знаходяться квартири №№ 2,4,6 та в другому квартира №1, для обслуговування яких вона використовується, жодних інтересів органу місцевого самоврядування не зачіпається.

Таким чином, позивачем Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не доведено позовних вимог про знесення сараю та гаражу.

Ураховуючи наведені норми матеріального права районний, суд повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради не підлягають задоволенню на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав самочинною забудовою.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, то суд виходив з наступного наступного.

Згідно з ч. 2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим застосування самочинного будівництва)» №6 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі (п.10 постанови пленумуВССУ №6 від 30 березня 2012 року).

Суд врахував вимоги ч.3 ст.376 ЦК України, якою передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відсутні дані, що позивачі за зустрічним позовом звертались до Львівської міської ради, як до власника земельної ділянки, щодо надання земельної ділянки під збудоване нерухоме майно.

Позивачами за зустрічним позовом не доведено, що вони звертались до інспекції ДАБК з вимогами про прийняття в експлуатацію спірних сараю та гаражу і земельна ділянка, на якій їх збудовано, надана їм для цього. При цьому, виходячи з приписів ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Висновки суду достатньо мотивовані і підстверджені доказами, що досліджені судом.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційні скарги Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Левик Я.А.

Савуляк Р.В.