Справа № 2011/1134/2012
Провадження № 2/638/1805/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

секретарів - Підлипенського Д.В., Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особи - Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Територіальний підрозділ Дзержинського районного відділу Головного Управління ДМС у Харківській області, дільниця №1 КП «Жилкомсервіс», ЖСК «Резеда -3» про зміну договору найму житлового приміщення, визнання порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3 особи - Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Територіальний підрозділ Дзержинського районного відділу Головного Управління ДМС у Харківській області, дільниця №1 КП «Жилкомсервіс», ЖСК «Резеда -3» про визнання недійсним реєстрацію, зобовязання анулювати реєстрацію, визнання недійсним видачу паспорту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із позовом, яким, з урахуванням уточнень, просила суд визначити порядок користування квартирою, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, шляхом виділення позивачу кімнати площею 17,5 м.кв. та 8,9 м.кв., кухню, ванну, санвузол та коридор залишити в загальному користуванні, змінити договір найму житла та зобовязати КП «Жилкомсервіс» укласти із позивачем окремий договір найму житлового приміщення та відкрити на її імя окремий особовий рахунок на кімнати площею 17,5 та 8,9 м. кв., стягнути з відповідача судові витрати на суму 7326,10 грн., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що вона із малолітньою дитиною зареєстрована у спірній квартирі, у якій зареєстрований та проживає відповідач рідний дядько позивача, до якого ОСОБА_1 зверталась із пропозицією щодо розділу особового рахунку. Пропозиція відповідачем була відкинута, відмовлено відповідачем у розподілі рахунку і після звернення позивача до виконавчого комітету адміністрації Дзержинського району міста Харкова. Крім того, відповідач не бажає приватизувати квартиру, що перешкоджає реалізації права позивача на приватизацію житла відповідно до ст.48 ЖК УРСР. Також позивачем вказано про те, що відповідач перешкоджає проживанню позивача самовільно змінив замки та звільнив квартиру від речей позивача.

Відповідачем заявлено зустрічний позов, яким ОСОБА_2 просив суд визнати недійсною реєстрацію ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, визнати недійсною реєстрацію ОСОБА_4, зобовязати СГІРФО Дзержинського РВ ГУМВС України у Харківській області анулювати реєстрацію вказаних осіб за вказаною адресою.

В обґрунтування зустрічного позову вказано про те, що з 2002 року ОСОБА_5, її батьки та брат у спірній квартирі не проживають у звязку із переїздом до іншого житла. На думку відповідача, матір позивача шахрайським шляхом зареєструвала її у спірній квартирі. Так, він стверджує, що спірна квартира була отримана його матірю, ОСОБА_6 на сімю з двох чоловік її та ОСОБА_2 У спірній квартирі він після смерті матері у 2004 році був зареєстрований один, на реєстрацію позивача згоди не давав.

У судовому засіданні позивач із представником та відповідач із представниками власні позови підтримали, проти позовів одне одного заперечували, третіми особами подано заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила про те, що вона є матірю позивача та рідною сестрою відповідача, спірну квартиру отримала її матір, як службову, через 10 років квартира втратила статус службової. В 1977 році, через місяць після отримання квартири, матір свідка та відповідача зареєструвала свідка у спірній квартирі. Із звільненням третьої кімнати, вона була зайнята ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7. 1992 року квартира втратила статус службової та набула статус державної, у звязку із тим, що відповідач, ОСОБА_2, мав 50% пільгу на комунальні послуги, квартира була зареєстрована на нього, проте вартість комунальних послуг сплачувала їх матір до її смерті. У 2006 році відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_8, з тих пір постало питання про зняття з реєстрації позивача в примусовому порядку. До того відповідач визнавав право свідка на частину квартири.

Свідок також зазначила, що позивач ходила до школи поблизу спірного житла, там же проживала під час навчання і у вищому навчальному закладі. На даний час позивач не проживає за місцем реєстрації через перешкоди з боку відповідача, що виявилось у зміні замків та звільнення квартири від речей позивача. Щодо переїзду до міста Чугуєва заперечувала. Наполягала на тому, що без згоди матері та відповідача не могла ані зареєструватись у квартирі сама, ані зареєструвати доньку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила про те, що 19.06.1987 року вона із відповідачем одружилась, через деякий час, 1989 року розлучились у звязку зі складними стосунками у сімї, виїхала проживати до району Баварії. Потім стосунки із чоловіком відновила та стала жити з ним. З серпня 2002 року позивач, її матір, батько та брат покинули спірну квартиру з речами, з того часу свідок доглядала ОСОБА_6 до її смерті, 2006 року повторно зареєструвала шлюб із чоловіком. При виписці з квартири залишили заборгованість по комунальним послугам, ні за що не сплачували.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що сімю померлої ОСОБА_6 знає з 1986 року, сторін по справі знає. По суті обставин справи пояснила, що квартиру отримала ОСОБА_10, спочатку одну кімнату, потім, після приїзду ОСОБА_7 їм було виділено ще одну кімнату. При зміні статусу спірної квартири зі службової на державну, сімя займала всі три кімнати, ОСОБА_6 знялась з реєстрації та переїхала жити на Салтівку. Цю квартиру ОСОБА_2 вмовив матір продати, хоча вона мала намір залишити квартиру онуці. Після продажу квартири гроші ОСОБА_2 витратив на автомобіль. Позивач, коли навчалась в інституті, іноді ночувала у спірній квартирі. Зі слів свідка, ОСОБА_6 давала згоду на реєстрацію місця проживання позивача у спірній квартирі, на той час позивачу було 15 років. У 2002 році в квартирі ОСОБА_2 був зареєстрований сам, проти реєстрації у квартирі його дружини ОСОБА_6 заперечувала через неприязні стосунки. В останні роки життя ОСОБА_6 за нею доглядала матір позивачки, у звязку із чим ОСОБА_7 та ОСОБА_1 часто були у спірній квартирі та іноді гостювали у свідка. Після смерті ОСОБА_6 у 2004 році, з часом відповідач із дружиною перестали пускати позивача та її матір у квартиру. На питання, чи були речі позивача та її матері у квартирі повідомила, що там бачила багато їхніх речей, однак в кінці 2009 року ці речі були перенесені сімєю відповідача до гаражу. Про те, що позивач не могла потрапити до свого житла у спірній квартирі знає, оскільки кілька разів доводилось пускати ночувати до своєї квартири.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила про те, що вона є сусідкою відповідача досить тривалий час, сімю сторін знає, зазначила що у спірній квартирі проживали всі разом ОСОБА_6, її син ОСОБА_12 та її донька ОСОБА_13 із сімєю, останні 2002 року виїхали. ОСОБА_14 та її син, ОСОБА_2 До смерті ОСОБА_10 через хворобу її доглядала її донька ОСОБА_13, матір позивача та ОСОБА_11, на той час цивільна дружина відповідача. Переїзд матері позивача не бачила, пояснити чи всі речі були перевезені пояснити не може, дізналась зі слів відповідача чи його матері. Після 2002 року позивача у квартирі не бачила, давала суду пояснення по іншій справі, в яких вказала про таке, сімю відповідача поблизу будинку бачила часто.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив про те, що він є сусідом відповідачів, проживає у будинку з 1975 року, сімю сторін та відповідача зокрема знає достатньо давно, до 2002 року сімя - ОСОБА_6, її син ОСОБА_12 та її донька ОСОБА_13 із сімєю проживали разом, інколи там була дружина ОСОБА_2 ОСОБА_8 2002 року ОСОБА_13 виїхала з квартири із сімєю, з тих пір бачив її та позивачку рідко інколи приїжджали, однак не проживали там. Чи давала ОСОБА_10 згоду на реєстрацію у спірній квартирі не знає, переїзд не бачив, чи залишились у квартирі їх речі не знає. На час допиту свідка, у спірній квартирі проживали три людини ОСОБА_2, ОСОБА_8 та їх син ОСОБА_16.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила про те, що для отримання кімнати у спірній квартирі ОСОБА_6 влаштувалась двірником, оскільки не мала житла. У кімнаті вона проживала із сином, ОСОБА_2. Після закінчення школи, до них приїхала її донька ОСОБА_13, тому їм надали ще одну кімнату велику. У третій кімнаті жив сусід із дружиною. Сусіду згодом надали окреме житло, а його кімната залишилась сімї ОСОБА_2. ОСОБА_13 вийшла заміж, чоловік також був зареєстрований у цій квартирі, народила доньку, позивача по даній справі, та сина. Такою сімєю у цій квартирі вони проживали до тих пір поки ОСОБА_18 матір та сестра не допомогли придбати квартиру, ОСОБА_19 завжди у квартирі проживала, про це просила її бабуся, ОСОБА_6 До 2004 року там проживала ще й ОСОБА_13, потім залишилась тільки ОСОБА_19. Олену вона зустрічала біля магазину неподалік спірної квартири, інколи вона навідувала мою маму, яка дружила з її бабусею. Олена у квартирі завжди проживала, там займалась грі на фортепіано. На поминках бабусі всі речі та меблі були у квартирі. Найбільшу кімнату завжди займала ОСОБА_13 із чоловіком та дітьми. Речі та меблі в кімнату придбані матірю позивача. Як виносились речі з квартири не бачила. Після смерті дядька відповідача та його сестри була продана квартира, гроші з якої пішли на купівлю автомобіля відповідачу. Коли ОСОБА_19 почали не пускати до квартири, інколи вона ночувала у свідка вдома, про що просила не говорити матері. Вказала про те, що позивач у квартирі тривалий час не проживає. Стосовно реєстрації позивача у спірній квартирі проходила не тільки зі згоди ОСОБА_10 вона просила про це, чи давав згоду на реєстрацію позивача у квартирі відповідач, свідок не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила про те, що вона є сусідкою відповідача, що після закінчення позивачем школи, свідок її у спірній квартирі чи поруч з будинком не бачила, знає що з часу, коли батько позивача придбав окрему квартиру, їх сімя переїхала та забрали власні меблі. З тих пір у квартирі проживав відповідач із дружиною та сином, якого свідок часто бачила. Чи давали згоду бабуся та дядько позивача, свідок не знає. Сімя відповідача у спірній квартирі стала проживати за рік до смерті бабусі, його дружина доглядала ОСОБА_10. Про зміну замків свідок не знає, також не знає як прописали позивача у спірній квартирі. Також свідок пояснила, що у 2009 році відповідач звернувся із позовом про зняття з реєстрації позивача у спірній квартирі після звернення її матері по приватизацію квартири.

Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне.

Частиною 1 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч.3 тієї ж статті визначено, що у разі якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Проживання неповнолітньої дитини окремо від батьків, які не позбавлені батьківських прав законом не передбачено.

Згідно тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 року, № 35, Місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення),

за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Пунктом 9 названого Порядку визначено, що діти, які не досягли 15-річного віку і проживають разом з батьками (опікунами, піклувальниками), реєструються разом з батьками (опікунами, піклувальниками) або з одним з батьків чи особою, яка їх замінює, Діти віком від 15 до 18 років реєструються за погодженням з батьками (піклувальниками).

За ч.2 ст.156 ЖК України, За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі

вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Статтею 161 ЖК України визначено, що Наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно наданої довідки КП «Жилкомсервіс», основним квартиронаймачем за адресою АДРЕСА_1, є ОСОБА_2 (а.с. 87 том 1).

Наданою формою А на імя ОСОБА_21, матері позивача, із реєстрації за вказаною адресою вона була знята 09.04.2002 року (а.с. 88 том 1).

Позивач, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно наданої копії форми А (а.с. 89 том 1), зареєстрована з 29.03.2003 року за адресою: АДРЕСА_1, тобто до набуття повнолітнього віку та після зняття з реєстрації у спірному житлі її матері. Інформація про реєстрацію батька позивача у спірній квартирі на час реєстрації позивача не надана.

Матеріали справи не містять та сторонами не доведено наявність згоди батьків позивача та мешканців спірної квартири на той час на реєстрацію місця проживання дитини, тому суд вважає правомірними позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсною реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.03.2003 року та її доньки ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, показаннями свідків, зокрема ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_17, підтверджується, що позивач у квартирі не проживає достатньо тривалий час.

За ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Позивачем не доведено поважності обставин, через які вона була відсутня за місцем реєстрації.

У звязку із наведеним, позовні вимоги ОСОБА_1 суд визнає необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що через неправомірні дії відповідача їй була завдана моральна шкода та не приведено жодного належного обґрунтування розміру моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не були доведені ті обставини, на які вона посилались як на підставу свої вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Види судових витрат визначені в ст.79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до ст. 88 цього Кодексу.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсною реєстрації позивача по справі, з урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Крім того, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отримання паспорта ОСОБА_3 жодним чином не може вплинути на права чи обовязки ОСОБА_2, тому його позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд дійшов про обґрунтованість зустрічного позову та необхідність його часткового задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особи - Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Територіальний підрозділ Дзержинського районного відділу Головного Управління ДМС у Харківській області, дільниця №1 КП «Жилкомсервіс», ЖСК «Резеда-3» про зміну договору найму житлового приміщення, визнання порядку користування квартирою - відмовити повністю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3 особи - Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Територіальний підрозділ Дзержинського районного відділу Головного Управління ДМС у Харківській області, дільниця №1 КП «Жилкомсервіс», ЖСК «Резеда-3» про визнання недійсним реєстрацію, зобовязання анулювати реєстрацію, визнання недійсним видачу паспорту задовольнити частково.

Визнати недійсною реєстрацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.03.2003 року за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсною реєстрацію ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.05.2012 року за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_1, 06.11.1986 р.н, та її доньку ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Зобовязати Територіальний підрозділ Дзержинського районного відділу Головного Управління ДМС у Харківській області та КП «Жилкомсервіс» дільниця №1 скасувати реєстрацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її доньки ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні, мають право оскарження рішення у той же строк і порядку з моменту отримання його копії.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя