Номер провадження 2/243/1688/2016
Номер справи 243/2938/16-ц
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

« 26» квітня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Нікіфорової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Словянської міської ради Донецької області, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Словянської міської ради Донецької області, за участю третьої особи ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона, ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу Волик), доводилась рідною сестрою ОСОБА_3. Наведене підтверджується Свідоцтвом про народження VІІ-УР №0075060 від 31 липня 1965 року, Свідоцтвом про народження І-НО №372129 від 18 жовтня 1971 року, Свідоцтвом про укладення шлюбу V-НО №365840 від 17 лютого 1990 року.

23 квітня 2015 року її брат помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть VІ-ИК №607784 від 28 квітня 2015 року.

Після його смерті залишилось спадкове майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м.

14/25 частки квартири АДРЕСА_1 належала брату на підставі Свідоцтва про права власності на житло №1108р від 05 жовтня 1999 року.

Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоповерховому житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Зважаючи на це, було проведено переобладнання належної брату частки квартири в однокімнатну шляхом приєднання житлової кімнати площею 11,8 кв.м. до сусідньої квартири АДРЕСА_2. Внаслідок чого загальна площа квартири № 53 після переобладнання становить 29,7 кв.м., житлова площа 14,7 кв.м. Однак після цього брат не змінив правовстановлюючий документ на квартиру. Наведене підтверджується довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» №642-2/0.45 від 22 березня 2016 року, технічним паспортом на квартиру.

Після смерті брата вона прийняла спадщину, оскільки звернулась з відповідною заявою до нотаріуса і була заведена спадкова справа.

Пізніше вона звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину.

Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 березня 2016 року. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що після переобладнання брат не отримав новий документ на квартиру з фактичною площею і не зареєстрував своє право власності на квартиру.

Зважаючи на викладене вище, вона прийняла спадщину, однак у неї відсутній документ, який би посвідчував її право власності на майно.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом.

Керуючись ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Беручи до уваги наведене, без державної реєстрації прав на квартиру її право власності не визнається.

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, визнати право власності на квартиру можливо виключно в судовому порядку.

Правозастосовна позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)».

Відповідно до Звіту про оцінку майна індифікатор за базою ФДМУ 991806_00316і від 28 березня 2016 р. вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_3 становить 47239,00 грн.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 (Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Глекова, 16, РНОКПП НОМЕР_1), право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлого 23 квітня 2015 року.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с.27, 32). 15 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити її позовні вимоги ( а.с. 31 ).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі Ордеру серія ДН №000 4342 від 05 квітня 2016 року та Договору про надання правової допомоги від 05 квітня 2016 року ( а.с. 3,24) до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.27, 32). 25 квітня 2016 року представник позивача адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 35).

Представник відповідача - Слов»янської міської Ради Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи ( а.с. 27). 12 квітня 2016 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Слов»янської міської Ради Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи.( а.с. 28).

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу третьої особи ним не отримується ( а.с.34).

У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

-юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;

-фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином».

Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянської міської ради Донецької області, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу Волик), є рідною сестрою ОСОБА_3. Наведене підтверджується Свідоцтвом про народження VІІ-УР №0075060 від 31 липня 1965 року, Свідоцтвом про народження І-НО №372129 від 18 жовтня 1971 року, Свідоцтвом про укладення шлюбу V-НО №365840 від 17 лютого 1990 року.( а.с.8-10).

23 квітня 2015 року ОСОБА_3 помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть VІ-ИК №607784 від 28 квітня 2015 року.( а.с.11)

Після його смерті залишилось спадкове майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м.

14/25 частки квартири АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про права власності на житло №1108р від 05 жовтня 1999 року ( а.с.12-13).

Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоповерховому житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Було проведено переобладнання належної ОСОБА_3 частки квартири в однокімнатну шляхом приєднання житлової кімнати площею 11,8 кв.м. до сусідньої квартири АДРЕСА_2. Внаслідок чого загальна площа квартири № 53 після переобладнання становить 29,7 кв.м., житлова площа 14,7 кв.м. Однак після цього ОСОБА_3 не змінив правовстановлюючий документ на квартиру. Наведене підтверджується довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» №642-2/0.45 від 22 березня 2016 року, технічним паспортом на квартиру ( а.с. 13,15-17).

Після смерті брата позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки звернулась з відповідною заявою до нотаріуса і була заведена спадкова справа № 46/2105.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем, який у встановлений законом строк прийняв спадщину є його сестра - позивач по справі ОСОБА_1.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заяву про відмову від прийняття спадщини позивач не подавала, що підтверджено матеріалами спадкової справи.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»

п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Нотаріусом позивачу на підставі Постанови від 28 березня 2016 року було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 53 у будинку № 25, який розташований у місті Словянську, по вулиці Ясній після смерті ОСОБА_3 у зв»язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно документів реєстрації права власності на однокімнатну квартиру після переобладнання за ОСОБА_3 , яка не була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення за спадкодавцем ( а.с. 14).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Вказане також підтверджене і розясненням, наданим у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України).

Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Право власності на однокімнатну квартиру № 53 у будинку № 25, який розташований у місті Словянську, по вулиці Ясній після переобладнання не було зареєстроване за братом позивача ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є позивач.

У відповідності до вимог ч. 11 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо обовязковості державної реєстрації прав особисто власником при предявленні документа, що посвідчує особу, тобто неможливість у теперішній час реєстрації права власності спадщини на ОСОБА_1

вказівки частини 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації цих прав,

розяснення, яке міститься у п.п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року,

підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та/або відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця).

Шляхом прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 фактично придбала право власності на спадкове нерухоме майно, але нотаріус відмовив їй в оформленні права на спадщину, про що вказав у постанові. За відсутністю останнього право власності на належне їй спадкове майно може бути визнане за відповідачем.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вимога ОСОБА_1 про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України ОСОБА_1 має право на предявлення позову про визнання за нею права власності на квартиру № 53 у будинку № 25, який розташований у місті Словянську, по вулиці Ясній, як на майно, отримане нею у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_5 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності .

У відповідності до п.2 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом.

Таким чином, виникла ситуація, коли позивач фактично успадкувала квартиру АДРЕСА_4 після смерті свого брата, однак позбавлена можливості оформити спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на однокімнатну квартиру за її братом. Без документів, які б посвідчували право власності її брата на однокімнатну квартиру, яку вона успадкувала після його смерті право власності не визнається.

Правозастосовча позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)».

Як встановлено в судовому засіданні брат позивача ОСОБА_3 за життя правомірно фактично набув право власності на нерухоме майно однокімнатну квартиру АДРЕСА_5»янську Донецької області загальною площею 29,7 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м і тому у відповідності до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України за спадкоємцем ОСОБА_3 позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на спадкове майно однокімнатну квартиру АДРЕСА_6»янську Донецької області, як на майно отримане в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер 23 квітня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60, 209, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268, 1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 право власності на однокімнатну квартиру № 53 у будинку № 25, який розташований у місті Словянську, по вулиці Ясній : загальною площею 29,7 кв.м, житловою площею 14,7 кв. м, як на майно, отримане у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 23 квітня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Словянського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.