21.12.2016 Єдиний унікальний номер 205/5053/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/5053/16-ц
2/205/2512/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_3 міської ради, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання прав забудовника в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, права та обовязки забудовника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Водіїв, буд. 38, який складається із житлового будинку А-1, вбиральні Б, споруд №1-5.1, з правом реєстрації правовстановлюючих документів на нерухоме майно та отримання документів, які посвідчують право власності.

В судове засідання позивач не зявилась, натомість подала до суду письмову заяву, в якій просила суд справу розглядати без своєї присутності та задовольнити позовні вимоги.

Представник ОСОБА_3 міської ради надав до суду письмові пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, у якій позовні вимоги визнав та просив задовольнити.

ОСОБА_3 державна нотаріальна контора явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи без участі її представника.

За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2014р., яке набрало законної сили 12.12.2014р., визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно побудований житловий будинок, розташований по вул. Водіїв, 38 в м. Дніпропетровську, який складається із житлового будинку А-1, вбиральні Б, споруд № 1-5.1 (а.с. 10-12).

ОСОБА_4 померла 09.05.2015р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 3856 (а.с. 6).

За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Оскільки ОСОБА_4 за життя не зареєструвала право власності на житловий будинок, розташований по вул. Водіїв, 38 в м. Дніпропетровську, на підставі рішенняЛенінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2014р., суд доходить висновку, що у неї не виникло право власності на вказаний будинок.

Водночас, відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Враховуючи, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2014р. за ОСОБА_4 визнано право власності на самочинно побудований житловий будинок, розташований по вул. Водіїв, 38 в м. Дніпропетровську, суд доходить висновку, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли її права та обовязки як забудовника вказаного житлового будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).

Позивач прийняла спадщину після померлої матері, оскільки на момент її смерті була зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем (а.с. 9).

Інший спадкоємець першої черги ОСОБА_2 07.11.2015р. у передбачені ЦК України строки звернувся до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки ОСОБА_1 (а.с. 26).

Матеріали спадкової справи не містять інформації про існування інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, а відтак суд доходить висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Водночас, постановою державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 21.05.2016р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.5).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У положеннях п. 3.2 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її прав як спадкоємця шляхом визнання за нею прав та обовязків забудовника щодо житлового будинку, розташованого по вул. Водіїв, 38 в м. Дніпропетровську, який складається із житлового будинку А-1, вбиральні Б, споруд № 1-5.1, з правом отримання на своє ім'я документів, що підтверджують право власності.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання за позивачем права реєстрації правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, оскільки чинне законодавство не передбачає подібної реєстрації.

Суд також відмовляє у задоволенні позову в частині предявлення вимог до ОСОБА_7, оскільки за змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при неприйнятті іншими спадкоємцями спадщини, а також відмові від її прийняття належним відповідачем є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 331, 1223, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_3 міської ради, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання прав забудовника в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 09.05.2015р., права та обовязки забудовника щодо житлового будинку, розташованого по вул. Водіїв, 38 в м. Дніпропетровську, який складається із житлового будинку А-1, вбиральні Б, споруд № 1-5.1, з правом отримання на своє ім'я документів, що підтверджують право власності.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8