Справа № 302/1035/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.,

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Мацунича М.В.,

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк « Приват Банк» на рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк « Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а : Представник ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу на рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року. З рішенням суду першої інстанції не погоджується у зв'язку з тим, що воно є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Рішенням Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ « Приват Банк» відмовлено повністю. Представник апелянта в своїй апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності, оскільки судом не досліджено та не враховано дії Відповідача, якими було перервано строки позовної давності, а саме те, що позичальник частково сплачував кредитну заборгованість, що вбачається з розрахунку заборгованості, що є наслідком переривання строку позовної давності, останні платежі проведені позичальником 10.10.2012 року у сумі 2875,80 грн., як вбачається з розрахунку заборгованості. А з позовом позивач звернувся 21.09.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, представник ПАТ КБ «Приват Банк» просить скасувати рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати. 06 січня 2016 року на адресу апеляційного суду Закарпатської області надійшло заперечення на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якій він зазначає, що відповідно до судового наказу Міжгірського районного суду від 25.11.2008 року з відповідача повністю стягнено суму заборгованості за кредитним договором № SAMDN6259 від 02.09.2005 року, яка мала місце станом на 19.10.2008 року в сумі 6464,51 грн., внаслідок чого 19.09.2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка була, цього ж дня, направлена державним виконавцем позивачу як стягувану за виконавчим документом. У зв'язку з цим вважає, що є підстави для застосування ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України, тобто відмовити в позові за спливом строку давності без наявності поважних причин пропуску такого. Судом першої інстанції було встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № SAMDN6259 від 02.09.2005 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36% річних. Позивач кредитні кошти перерахував відповідачу на кредитну картку. Відповідач скористався платіжною кредитною карткою знявши з картки 5000 грн.. Натомість взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, кредит не погасив у встановлені строки передбачені договором. Внаслідок чого виникла заборгованість станом на 19.10.2008 року - 6464,51 грн., яка включала в себе 3830,36 грн. - заборгованість за кредитом та 2634,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. За цих обставин 24.11.2008 року представник позивача звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 6464,51 грн., за кредитним договором № SAMDN6259 від 02.09.2005 року. На підставі цієї заяви 25.11.2008 року Міжгірський районний суд видав судовий наказ № 2-н-68/2008р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» суму 6464,51грн. 07.08.2009 року на заяву представника ЗАТ КБ «Приват Банк» судовий наказ № 2-н-68/2008р. був надісланий стягувачу (позивачу).25.09.2009 року державним виконавцем Міжгірського РУЮ в Закарпатській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за цим судовим наказом. 19.02.2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із стягнення боргу з боржника ОСОБА_2 в користь стягувача - ЗАТ КБ « Приват Банк» в повному обсязі в сумі 6511,83 грн. Встановлені обставини не оспорені відповідачем і підтверджені наявними доказами в справі. 24.09.2015 року представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищезгаданим кредитним договором від 02.09.2005 р. в сумі 9067,10 грн. Відповідач ОСОБА_2 заявив про застосування строку позовної давності щодо заявлених до нього позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вже було встановлено судом першої інстанції 02.09.2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № SAMDN6259 від 02.09.2005 року яким банк надає клієнту платіжну картку, терміном на 2 роки з кредитним лімітом у сумі п'ять тисяч гривень. В свою чергу клієнт, тобто ОСОБА_2 зобов'язується погашати заборгованість за кредитним лімітом та нарахованими процентами шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 7% від залишку заборгованості за кредитним лімітом на кінець звітного місяця. Належним чином свої зобов'язання ОСОБА_2 перед банком не виконував у зв'язку з чим 25.11.2008 року Міжгірським районним судом видано судовий наказ № 2-н-68/2008 р. на заяву ПАТ КБ «Приват Банк» де вказано «стягнути з ОСОБА_2 на користь Закритого акціонерного товариства комерційного банку « Приватбанк» суму 6464,51 грн., 32,32 грн., судових витрат та 15.00 грн., витрат на інформаційне технічне забезпечення. (а.с.5). На а.с. 25 міститься постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.02.2012 року в якій встановлено, що з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ЗАТ КБ « Приват Банк» суму 6511,83 грн., стягнуто в повному обсязі, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-68 виданого 25.11.2008 року закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Дану постанову жодна із сторін не оскаржувала. На а.с. 36 міститься заява від ОСОБА_2 адресована керуючій відділенням «Приват Банку» п.Бундзяк М.М. з вимогою негайно розблокувати ощадну картку та дві зарплатні картки у зв'язку з винесеною постановою Міжгірського РУЮ про закінчення виконавчого провадження і стягнення суми 6511,83 грн. На а.с. 49 міститься заява від ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності. 15 квітня 2016 року на адресу апеляційного суду Закарпатської області від представника ПАТ КБ «Приват Банк» Дурдинець Р.Ю. надійшло клопотання з проханням долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 02.09.2005 року станом на 30.06.2015 року в якому всього заборгованість за кредитом становить 4581,56 грн. Ст.257 ЦК України встановлено позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наявними у справі матеріалами встановлено, що позивач довідався про своє порушене право 25.11.2008 року коли за його же заявою Міжгірським районним судом було видано судовий наказ № 2-н-68 в якому вказано, стягнути з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «КБ Приват Банк» 6464,51 грн., 32,32 грн., судових витрат, 15.00 грн., витрат за інформаційне технічне забезпечення. Твердження представника апелянта, про те, що позичальник частково сплачував кредитну заборгованість, що вбачається з розрахунку заборгованості, що є наслідком переривання строку позовної давності відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України, оскільки останній платіж позичальником був проведений 10.10.2012 року у сумі 2875,80 грн. не знаходить свого підтвердження оскільки ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції представником Банку не надано жодного доказу про те, що ці кошти були внесені особисто ОСОБА_2 і саме на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № SAMDN6259 від 02.09.2005 року. Крім того як встановлено п.1 п.п.1.1 термін дії Картки - 2 роки. А розрахунок заборгованості наданий як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не є належним і допустимим доказом на підтвердження твердження апелянта, що цими діями відповідач перервав перебіг позовної давності. Відповідно до ч. 1. ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Твердження апелянта, що відповідачем не доведена сплачена повністю кредитна заборгованість спростовується наявними в справі матеріалами, а саме: на а.с.25 міститься постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.09.2012 року в якій зазначено, що суму 6511,83 грн., стягнуто в повному обсязі, а виконавче провадження закінчено. Крім того, на а.с. 49 міститься заява ОСОБА_2 адресована судді Міжгірського районного суду Кривці В.П. про застосування строку позовної давності. Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Колегія суддів, дійшла висновку, що судом першої інстанції на підставі належних і допустимих доказів задоволено заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо заявлених до нього позовних вимог законно. Наявними у справі матеріалами встановлено, що позивач про своє порушене право дізнався у 2008 році коли і звернувся до Міжгірського районного суду із заявою про видачу судового наказу, такий був виданий 25.11.2008 році. 19.09.2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження де стягнуто всю суму заборгованості з ОСОБА_2 на користь « ЗАТ КБ « Приват Банк», дана постанова жодною із сторін не оскаржувалася. Твердження апелянта, що 10.10.2012 року відповідач провів платіж у сумі 2875,80 грн., тим самим перервав строк перебігу позовної давності, крім розрахунку заборгованості, не знаходить свого підтвердження іншими доказами, які б дали достатньо підстав вважати, що ця сума була внесене особисто відповідачем, була внесена конкретно на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № SAMDN6259 від 02.09.2005 року, з урахуванням того, що є постанова про закриття виконавчого провадження від 19.09.2012 року по стягненню заборгованості за цим кредитним договором. Керуючись ст.ст. 307,314,,315,317,319, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк « Приват Банк» відхилити. 2. Рішення Міжгірського районного суду від 18 листопада 2015 року залишити без змін. 3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді :