АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №213/2309/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/197/К/16 суддя Макарова Т.Ю.
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Петренко К.І.,

представника відповідача Цвіркун Сергія Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", третя особа - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, у зв'язку з утратою працездатності,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"(далі ПАТ «ІнГЗК») про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути на його користь з відповідача 243000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні ним трудових обов'язків.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на його користь моральну шкоду - 30000,00 грн., а також судовий збір на користь держави.

В апеляційній скарзі ПАТ «ІнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставило питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначив про недоведеність позивачем наявності у нього моральних страждань, оскільки надані довідки МСЕК і виписки з історії хвороби позивача не є беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Вважає, що факт набуття позивачем професійного захворювання відбувся саме з вини самого позивача, оскільки останній підчас прийняття на роботу був повідомлений про наявність шкідливих умов праці, проте погодився з ними. Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 є застрахованою особою і ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються фондом. Крім того, представник відповідача зауважив, що згідно проведеного ним аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди в більшості випадків співмірним вважають розмір 1000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди за кожні 10% втрати працездатності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, загальний трудовий стаж ОСОБА_2 становить 34 роки 8 місяців, з них більше 20 років він працював за професією машиніста млинів п'ятого розряду в період з 13.04.1992 року у шкідливих умовах, а саме в умовах дії загальної вібрації та виробничого пилу, з 09.12.2011 року позивача переведено підсобним робітником у цех підготовки виробництва, продовжує працювати.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 20.10.2011 року ОСОБА_2 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом: 1) вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх та нижніх кінцівок з деформуючим артрозом ліктьових суглобів, ПФ першого ст., двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФ першого-другого ст., деформуючим артрозом колінних суглобів, ПФ першого ст., у сполученні з повереково-крижовою полірадикулопатією з вираженим порушенням біомеханіки хребта; 2) хронічний бронхіт. ЛН першого ст. (захворювання професійні (20.10.2011 року))

Висновком МСЕК від 30.11.2011 року позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, із яких: 30% по вібраційній хворобі, 5% по хронічному бронхіту та третя група інвалідності, при повторному переогляді 06.02.2014 року відсоток втрати працездатності збільшився до 65-ти, встановлена раніше група інвалідності не змінилась, наступний переогляд призначено на 01.02.2016 року (а.с.19-20).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 03 листопада 2011 року (а.с.14-18) причиною професійного захворювання ОСОБА_2 стало порушення перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання ОСОБА_2 робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з них обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги про відсутність обов'язку підприємств відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2015 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI «Особливі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а Законом № 107-VІ від 28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві положення» вказаного Закону виключені слова, які б свідчили про відшкодування, за умов зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової шкоди) застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з 01 січня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги щодо співмірності суми відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. за кожні 10% втрати професійної працездатності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обґрунтовуючи свою думку щодо суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., представник відповідача посилався на узагальнення судової практики розгляду справ про відшкодування моральної шкоди апеляційного суду Сумської області, а також лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які носять рекомендаційний характер та не є обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції, натомість згідно ст.ст. 8,360-7 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного суду України.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, значне погіршення стану здоров'я позивача, що встановлено при повторному переогляді, а також встановлення ОСОБА_2 ІІІ групи інвалідності, що пов'язано з виявленим у нього професійним захворюванням.

Отже, доводи апеляційного скарги про необґрунтованість визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: