Справа № 352/2133/14-ц
Провадження № 2/352/21/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до Старолисецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про про визнання права власності на земельну ділянку. Представник позивача позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно рішення Старолисецької сільської ради від 18.10.2006 року ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку площею 0,1480га для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі даного рішення було виготовлено проектно-технічну документацію та державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначив, що ОСОБА_1 було видано державний акт серія ЯД 857638 на спірну земельну ділянку для погодження в земельному відділі. Однак державний акт було втрачено, а неодноразові його звернення до відповідних органів про видачу дублікату державного акту результатів не дали, було надано відповідь, що ні бланку ні дублікату державного акту не існує. Вказав, що з початком виготовлення технічної документації та отримання бланку державного акту його довіритель розпочав реалізовувати своє право на приватизацію земельної ділянки. Оскільки відповідач 04.05.2012 року прийняв рішення про виділення частини спірної земельної ділянки площею 0,07га ОСОБА_2 для приватизації, чим порушуються майнові права ОСОБА_1 на дану земельну ділянку, то відповідно оспорюється відповідачем його право власності на усю земельну ділянку, яке він просить захистити у суді.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити, подавши суду заяву про розгляд справи та прийняття судом рішення у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання 20.09.2016 року не зявився, проте попередньо надав суду пояснення, в яких зазначив, що судові спори між сторонами та третіми особами щодо спірної земельної ділянки тривають вже давно. 18.10.2006 року Старолисецькою сільською радою було прийнято два рішення про затвердження матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок ОСОБА_1 загальною площею 0,1479 га та передання їх у власність, а також «Про приватизацію земельних ділянок», згідно з яким сільська рада вирішила надати ОСОБА_1 дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га та передати її у власність. За поданням головного управління Держкомзему в Івано-Франківській області від 27.02.2012 року та заявою ОСОБА_2 сесія Старолисецької сільської ради 04.05.2012 року скасувала дані рішення, так як вони були прийняті з грубим порушенням вимог чинного земельного законодавства України. Водночас цим же самим рішенням надано дозвіл, ОСОБА_2, на приватизацію земельної ділянки площею 0,07 га, а саме: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,07 га по вул. Лисецька, 11 в с. Старий Лисець та надано такий же дозвіл ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки площею 0,07 га, а саме: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,07 га. по вул. Лисецька, 11 в с. Старий Лисець. У 2013-2014 роках у провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Старолисецької сільської ради, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення від 04.05.2012 року, за результатами розгляду якої судами було скасовано дане рішення. Крім того, у провадженні Тисменицького районного суду знаходилась справа за позовом ОСОБА_3 про скасування рішень сільської ради від 18.10.2006 року, за результатами розгляду якої позов задоволено і рішення скасовано. В даний час ОСОБА_3, дочка позивача, у встановленому законом порядку оформляє технічну документація на право власності на частину спірної земельної ділянки площею 0,07 га, отримує відповідні дозволи як співвласниця ? частини будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва житлового будинку по вул. Лисецька, 11 в с. Старий Лисець. А тому законних підстав для задоволення позову позивача у повному обсязі немає, оскільки це прямо буде порушувати майнові права ОСОБА_3 його доньки. Доповнив, що жодних порушень майнових прав позивача з боку сільської ради не було, відповідач діяв відповідно до закону та приписів, заяв і подання Держкомзему в межах своїх повноважень. Після скасування судами усіх вищеназваних рішень сільської ради з приводу спірної земельної ділянки позивач не звертався повторно до відповідача із заявою про передачу йому у власність чи користування даної земельної ділянки чи її частини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 пояснила, що позивач є її колишнім чоловіком, при розірванні між ними шлюбу в судовому порядку у 2006 році було вирішено визнати за ними право власності кожного на ? частину будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва житлового будинку по вул. Лисецька, 11 в с. Старий Лисець Тисменицького району. Усною домовленістю між батьком та матірю вони обіцяли, що будинок та земельну ділянку подарують своїй доньці ОСОБА_3. Свою обіцянку, на відміну від позивача, вона виконала та у 2014 році належну їй ? частину будівельних матеріалів подарувала доньці, яка отримала дозвіл у сільській раді на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,07га для обслуговування своєї частини незавершеного будівництвом житлового будинку (на час оформлення договору дарування готовність будинку завдяки зусиллям її та доньки становила вже більше як 55%). Рішеннями Тисменицького районного суду, апеляційного суду Івано-Франківської області та суду вищої інстанції було задоволено позов доньки про скасування рішень Старолисецької сільської ради від 18.10.2006 року. А тому, вирішення у даній справі питання про задоволення вимог позивача щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку в цілому буде порушено право ОСОБА_3 як власника житлового будинку, для обслуговування ? частини якого їй виділена ? частина спірної земельної ділянки. Враховуючи такі обставини, ОСОБА_2 просила в позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 пояснила суду, що її довірителька є донькою позивача ОСОБА_1 та третьої особи по справі ОСОБА_4 Після розлучення батьків у судовому порядку було вирішено визнати за батьками право власності на ? частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку по вул. Лисецькій, 11 в с. Старий Лисець. На той час готовність будинку становила в цілому 42%. З 2006 року ОСОБА_3 з мамою свою частину будинку продовжували добудовувати, а тому станом на теперішній час його готовність становить більш як 55%. Батько ОСОБА_1 участі у завершенні будівництва своєї частини будинку жодної не брав, виїхавши на постійне проживання близько десяти років тому у Волинську область. 14.04.2014 р. ОСОБА_2 (її мати) подарувала належну їй згідно рішення суду від 01.08.2006 р. ? частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по вул. Лисецька в с. Старий Лисець Тисменицького району, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 431. А 21.05.2014р. сесія Старолисецької сільської ради прийняла рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700га по вул. Лисецька для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно договору дарування ? частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що знаходиться на даній земельній ділянці. Оскільки виготовлення технічної документації на земельну ділянку було призупинено через скасування судом рішення Старолисецької сільської ради від 04.05.2012 р., їй стало зрозуміло, що рішення сільської ради від 18.10.2006р. стали знову діючими. На захист своїх прав як співвласника ? частини будівельних матеріалів (незавершеного будівництвом будинку, який розташований на спірній земельній ділянці) та забудовника житлового будинку, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про скасування даних рішень. В результаті розгляду її позову Тисменицьким районним судом 09.10.2015 р., апеляційним судом Івано-Франківської області 09.11.2015 р. та Вищим спеціалізованим судом України в ухвалі від 25.01.2016р. було вирішено визнати такі рішення органу місцевого самоврядування незаконними та скасувати.

Крім того, представник ОСОБА_3 просила звернути увагу суду, що позивачем був отриманий не державний акт на спірну земельну ділянку, а лише його бланк без відповідних підписів та печаток уповноважених осіб, що суперечить чинному на той час законодавству щодо порядку оформлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку. Просила в позові відмовити у повному обсязі. Крім того, від неї надійшла заява, у якій вона просила справу розглядати без її участі та без участі третьої особи.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що спір є приватно-правовим, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, виник із земельних правовідносин, які регулюються земельним і цивільним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок встановлено ст.118 ЗК України.

Представник позивача звернувся до суду із позовом про визнання права власності позивача на земельну ділянку, посилаючись на рішення Старолисецької сільської ради від 18.10.2006 р. про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,1480 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Лисецька в с. Старий Лисець Тисменицького району.

Однак копію даного рішення суду до матеріалів справи надано не було. Водночас, з огляду на матеріали справи та долучені третіми особами рішення попередніх судів у інших цивільних справах вбачається та судом встановлено наступне.

18 жовтня 2006 року на 3 сесії 5 демократичного скликання Старолисецької сільської ради було прийнято рішення, згідно якого було вирішено затвердити матеріали земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок ОСОБА_1 загальною площею 0,1479 га та передати у власність дані земельні ділянки.

Того ж дня, 18 жовтня 2006 року, на 4 сесії 5 демократичного скликання Старолисецької сільської ради було прийнято рішення «Про приватизацію земельних ділянок», згідно з яким сільська рада вирішила надати ОСОБА_1 дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га та передати у власність дану земельну ділянку.

Вказані два рішення від 18.10.2006 р. за поданням головного управління Держкомзему в Івано-Франківській області та за заявою ОСОБА_2 скасовані рішенням Старолисецької сільської ради від 04.05.2012 р. як такі, що прийняті з грубим порушенням вимог чинного земельного законодавства України.

Рішення Старолисецької сільської ради від 04.05.2012 р. оскаржувалось у судовому порядку позивачем ОСОБА_1, після скасування ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014р. попередніх судових рішень рішенням Тисменицького районного суду від 19.12.2014 р., яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2015р., позов ОСОБА_1 задоволено, рішення сільської ради від 04.05.2012 р. скасовано.

Тобто, залишились чинними два рішення Старолисецької сільської ради від 18.10.2006 р., якими надано дозвіл позивачу на приватизацію спірної земельної ділянки.

Встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 14.04.2014 р. третя особа ОСОБА_3 (дочка позивача) стала власником ? частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по вул. Лисецька в с. Старий Лисець Тисменицького району, згідно п. 9 якого прийняла на себе всі права і обовязки по добудові ? частини зазначеного житлового будинку. Відповідно ОСОБА_3 нарівні із батьком стала забудовником незакінченого будівництвом житлового будинку, і звернувшись до Старолисецької сільської ради отримала дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,07га по вул. Лисецька в с. Старий Лисець для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Договір дарування від 14.04.2014 р. є діючим, жодними із сторін, в тому числі позивачем не оскаржувався. Третя особа ОСОБА_2 підтвердила у судовому засіданні, що вона, як мати ОСОБА_3, дійсно подарувала дочці свою половину незавершеного будівництва, а позивач, як батько, своєї обіцянки так і не виконав.

Встановлено, що ОСОБА_3 в судовому порядку оскаржувала рішення Старолисецької сільської ради від 18.10.2006 р., після перегляду справи в касаційному порядку ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.01.2016 р., ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.11.2015 р. та рішення Тисменицького районного суду від 09.10.2015 р. залишено без змін, позов ОСОБА_3 задоволено повністю, обидва рішення сільської ради від 18.10.2006 р. скасовано.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

При вирішенні даного спору суд враховує висновки попередніх судів, якими встановлено, що рішення Старолисецької сільської ради від 18.10.2006 р., на які посилається позивач як на підставу своїх вимог щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку, прийняті з грубим порушенням норм чинного земельного законодавства України, з порушенням вимог ст.118 ЗК України щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок.

У позивача та в матеріалах справи відсутні належно допустимі докази та факти, які б підтверджували, що ОСОБА_1 був користувачем земельної ділянки в цілому і на законних підставах.

Крім того, позивач ОСОБА_1 не набув права власності на присадибну земельну ділянку на підставі рішення сільської ради від 18.10.2006 р., оскільки отриманий ним державний акт на право власності на земельну ділянку не був у встановленому порядку зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, що підтверджується управлінням Держкомзему в Тисменицькому районі.

Порядок припинення прав на землю регулюється главою 22 ЗК України, зокрема, ст.140-149 цього кодексу. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст.140 ЗК України і є вичерпним. Такої підстави припинення як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, зазначеним кодексом не передбачено (постанова Верховного суду України від 12.09.2012 р.).

Проте, в даній конкретній справі відсутні будь-які докази, які б підтверджували позицію позивача та отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. Лисецька, 11 в с. Старий Лисець серія ЯД 857638.

Оспорювання відповідачем права власності позивача на спірну земельну ділянку є недоведеним в судовому порядку. Оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи, що підтверджують право користування чи право власності позивача на спірну земельну ділянку. Суду не надано жодних рішень органу місцевого самоврядування, прийняття яких порушувало б права власності чи користування позивача на спірну ділянку.

Посилання представника позивача на отримання позивачем державного акту серія ЯД 857638, його втрату не з вини ОСОБА_1, виготовлення проектно-технічної документації на земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номеру, - суд оцінює критично.

Оригінал державного акту представником позивача представлений суду не був, наявна в матеріалах справи копія бланку державного акту не відповідає вимогам і порядку, закріплених у Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 325 від 22.06.2009 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.08.2009 р. за № 735/16751 (діючий на момент виникнення правовідносин та виготовлення бланку державного акту).

Зокрема, відповідно до п.1.2 даної Інструкції, бланки державних актів є бланками суворої звітності.

Організація підписання заповнених бланків здійснюється територіальними органами Держкомзему, які протягом пяти робочих днів з дня отримання передають такі бланки, підписані начальником відповідного територіального органу, для підписання органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади (п.1.7). Забороняється передавати бланки фізичним та юридичним особам, крім випадків їх передачі органам місцевого самоврядування для підписання та реєстрації (п.1.8).

Усім цим вимогам, та вимогам, зазначеним у розділі 1, 2 Інструкції, наданий позивачем до матеріалів справи бланк державного акту не відповідає.

Крім того, відповідно до п.4.1 Інструкції виправлення орфографічних та технічних помилок у бланку та державному акту не допускається. У разі виявлення орфографічних або технічних помилок на стадії заповнення, підписання та реєстрації бланка, такий бланк вважається зіпсованим (п.4.2). Зіпсовані бланки повертаються землевласником чи землекористувачем до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою про видачу нового державного акту (п.4.4, 4.5, 4.8), видача нових державних актів відбувається тільки після отримання матеріалів, зазначених у п.4.8 Інструкції. Інструкцією також визначено, що допущені у державному акті випадки відсутності печатки на ньому, відсутність дати його видачі чи реєстраційного номера тягнуть за собою його недійсність.

Зважаючи на подані до матеріалів судової справи позивачем технічну документацію на земельну ділянку, про право власності на яку позивач претендує, а також відповіді відповідних землевпорядних організацій, вбачається, що позивачем отримано бланк державного акту з порушенням вимог діючого на той час земельного законодавства, без належної у встановленому порядку реєстрації прав власності на майно. Що також підтверджується висновками попередніх судів, рішення яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. е) ч.1 ст.141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

У відповідності до ч.2 ст.120 ЗК України до набувача житлового будинку, будівлі або споруди переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Оскільки ОСОБА_3 нарівні з батьком стала забудовником незакінченого будівництвом житлового будинку по вул. Лисецька, 11 в с. Старий Лисець, рішенням сільської ради від 21.05.2014 р. їй надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення частини спірної земельної ділянки площею 0,07 га, то вирішення у даній справи питання задоволення позовних вимог позивача в першу чергу буде порушувати майнові права ОСОБА_3 (його доньки) на користування та в подальшому приватизацію тієї частини земельної ділянки, на якій розташована її частина незавершеного будівництвом будинку, право забудовника житла.

Ст. 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та проведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, у зв»язку з його безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1268 ЦК України, ст.ст. 22, 116, 118, 120, 140-149 ЗК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Старолисецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Струтинський Р.Р.