Справа № 161/7341/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/299/16 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

секретар Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2015року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 356/с від 21.02.2008 року, а саме заборгованість по процентах за користування кредитом з 14.03.2010 року по 23.04.2015 року 54109,31 доларів США, що за курсом 22,54 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.04.2015 року складає 1219623,84грн.; пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором з 14.03.2010 року по 18.02.2014 року 19981,52 доларів США, що за курсом 22,54 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.04.2015 року складає 450383,46грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, судом першої інстанції порушено процес розгляду справи, неправильно застосовано норми матеріального права. Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог до ОСОБА_2

Сторони в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи у звязку із участю в іншому процесі у Нововолинському міському суді. Колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без здійснення фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного запису.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 21.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №356/с., за умовами якого банк надає ОСОБА_1 кредит в розмірі 39200доларів США на термін до 17.02.2011року, а ОСОБА_1 зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконувати інші зобовязання згідно з цим договором в повному обсязі. Кредит надавався для придбання автотранспорту.

21.02.2008року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №356/с. Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх обовязків за кредитним договором від 21.02.2008року №356/с, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у формі строкового кредиту в розмірі 39200доларів США, а боржник зобовязаний повернути кредит в строк, згідно графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, сплачувати за його користування 16% річних та комісійну винагороду згідно п.4.6 кредитного договору в дату сплати процентів, зазначену в кредитному договорі (графік погашення кредиту, відсотків і винагороди) в строк до 17.02.2011р., а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 32% річних в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. За п.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Пунктом 4 передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Задовольняючи частково позов і стягуючи з відповідачів - боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2, в солідарному порядку заборгованість по процентах за користування кредитом та пеню, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання по кредитному договору не виконав.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно ч.1 ст.553 за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

З матеріалів справи встановлено, що 25.05.2010року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська з позовом про стягнення кредитної заборгованості по даному кредитному договору з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус». Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.10.2010р., яке було чинне на час розгляду справи судом першої інстанції, у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 370774,37грн. та солідарно стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» 200грн. за кредитним договором №356/с від 21.02.2008року. 13 березня 2015 року банк направляв повідомлення відповідачам з вимогою про погашення заборгованості по кредитному договору, яка виконана не була.

Судом першої інстанції правильно проведено розрахунок заборгованості по процентах за період з 14.03.2010р. по 23.04.2015р в розмірі 54109,31доларів США що за курсом НБУ становить 1219623,84грн., а також пені з 14.03.2010р. по 18.02.2014р. в розмірі 19981,52долари США, що еквівалентно 450383,46грн. При цьому суд виходив з суми заборгованості за кредитом в розмірі 33057,54 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 не надала суду доказів, які б заперечували наявність заборгованості у вказаному розмірі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд поклав на відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те ж саме порушення, стягнувши пеню та штраф за кредитним договором, спростовується висновком суду. Суд першої інстанції відмовив в частині позову про стягнення штрафів відповідно до договору 11,09доларів США (фіксована частина) та 5998,42доларів США (процентна складова).

Предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на не підписання нею договору поруки не заслуговують на увагу. Відповідач ОСОБА_2 не зверталася з позовом про визнання недійсним договору поруки. Договір поруки від 21.02.2008року №356/с, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 не визнаний судом недійсним і на час ухвалення судом першої інстанції рішення був чинним.

Скасування судом 08.02.2016р. вищезгаданого заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.10.2010р. не впливає на встановлення судом обставин щодо укладення договору поруки. Крім того, при розгляді справи в загальному порядку, рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 жовтня 2016 у справі ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №356/с від 21.02.2008р. в сумі 40420,64доларів США, що за курсом 8,00, відповідно до службового розпорядження НБУ №9 417/345 від 09.09.2009 року становить 323365,12грн., та пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 10425,76грн.

Судом першої інстанції правильно не застосовано позовну давність.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 6.8 кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_1, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлений сторонами тривалістю пять років.

У п.12 договору поруки, укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_2, зазначено, що сторони прийшли до згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у пять років.

Предявлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до відповідачів 25.05.2010 року про стягнення заборгованості по спірному кредитному договору, перериває позовну давність. ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.05.2015року звернувся з даним позовом до відповідачів в межах пятирічного строку позовної давності, визначеного кредитним договором та договором поруки, тобто в межах позовної давності. Також підстав вважати поруку ОСОБА_2 припиненою немає.

За змістом ч.3 ст.554 ЦК України солідарну відповідальність перед кредитором несуть лише особи, які спільно дали поруку.

В даному ж випадку відповідач ОСОБА_2 та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» уклали окремі договори поруки, за умовами яких не передбачено солідарної відповідальності між собою, тобто не давали спільної поруки. А тому, поручителі не можуть нести солідарну один з одним відповідальність. Кожен з них повинен відповідати перед кредитором солідарно з основним боржником в обсязі, встановленому договорами. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, а спір між юридичними особами підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а не цивільного. Отже, підстави для залучення до справи ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та солідарного стягнення з нього і ОСОБА_2 кредитної заборгованості відсутні.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Згідно ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. За публікацію в газеті «Волинь-нова» оголошення про виклик в судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачено 150грн. згідно рахунку №2907 від 13.12.2016року, які слід стягнути з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в дохід державного бюджету по 75(сімдесят пять) грн. з кожного витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: