№2/642/202/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Гримайло А.М.,

при секретарі Сорокіної Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2014 року позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2Я про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 234000,00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов та пояснили, що 28 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг 234000,00 грн.

На підтвердження укладення договору позики та передачі коштів, був укладений нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів із зобов'язанням повернути позику до 06.12.2014 року. В зазначений строк відповідач борг не повернув та до цього часу свої зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача 234000.00 грн. боргу та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники в судових засіданнях пояснювали, що відповідач є хронічним алкоголіком і на момент укладення договору позики був в неадекватному стані, крім того поясняли, що підписи від імені ОСОБА_2 виконані не їм.

За клопотанням відповідача, судом була призначена судова почеркознавча експертиза, але виконана вона не була, оскільки не була оплачена відповідачем.

Після повернення справи до суду і поновлення провадження, відповідач ОСОБА_2 та його представники до судового засідання неодноразово не зявлялись. Про слухання справи повідомлялись належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд розглядає цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одно сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або інші речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, тобто повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 і згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі, що складає 234000,00 грн., які зобовязався повернути до 06.12.2014 року.

Договір позики посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Доводи, що відповідач не отримував грошові кошти, а договір підписав будучі в стані алкогольного спяніння не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, судом було призначено за клопотанням відповідача судову почеркознавчу експертизу, але її не було виконано з вини відповідача.

Таким чином, під час розгляду справи відповідачем не надано доказів, що підпис в договорі позики грошових коштів зроблено не ним.

В судовому засіданні була допитана в якості свідка нотаріус ОСОБА_4 яка повідомила, що 27.11.2014 року до неї в нотаріальну контору звернувся громадянин ОСОБА_2 з проханням оформити довіреність на ОСОБА_1. ОСОБА_2 надав свій паспорт на підставі якого нотаріусом був складений проект довіреності, який вона дала прочитати ОСОБА_2 З текстом довіреності ОСОБА_2Я, був згоден (що відображено у самій довіреності), після чого вона була виведена на нотаріальний бланк, підписана ним особисто та посвідчена за реєстровим №5009.

На наступний день 28.11.2014 року до неї з'явилися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з проханням оформити договір позики грошових коштів, так як ОСОБА_2 повідомив, що він винен ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 234 000 грн. і вони бажають зафіксувати цей факт нотаріально. Нотаріусом був складений проект договору позики грошових коштів, який був прочитаний ОСОБА_1З та ОСОБА_2Я в голос та ними особисто. Після чого договір був виведений на нотаріальні бланки, підписаний сторонами особисто та посвідчений за реєстровим №5025. Кожний примірник договору позики був виданий ОСОБА_1З та ОСОБА_2 Жодних сумнівів, що до адекватності ОСОБА_2, чи знаходження ним в стані алкогольного спяніння у нотаріуса не виникло.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся з позовом до позивача, та нотаріуса Харківського міського нотаріального кругу ОСОБА_4 про визнання нотаріальних дії неправильно вчиненої та її скасування, визнання договору позику недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без розгляду в звязку з повторною неявкою позивача до суду.

Таким чином, у суду не має жодної підстави вважати, що підпис в договорі позики зроблено не ОСОБА_2

Всі докази по справі свідчить про укладення договору позики між сторонами та факту передачі відповідачу грошових коштів.

З аналізу наведених норм ЦК України витікає, що при оспорюванні позичальником договору позики з підстави, що грошові кошти не були ним одержані від позикодавця, якщо договір позики укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були отримані позичальником.

За змістом пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" не може доводитися свідченням свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у Цивільному кодексу України, зокрема у частині другій статті 937 ЦК України, частині третій статті 949 ЦК України.

Доводи відповідача щодо наявності кримінального провадження внесеного до ЄРДР необґрунтовані, оскільки кримінальне провадження відкрито за фактом, що в ході розгляду звернення гр.. ОСОБА_6 у описаних у зверненні фактах виявлено ознаки кримінального правопорушення вчиненого невідомими відносно ОСОБА_7 Відповідач не наддав суду інформації відносно того кому була висунута підозра по даному факту.

Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу написання боргової розписки під психологічним тиском та погрозою насильства суду не надано. До моменту пред'явлення позивачем позову про повернення боргу, ОСОБА_2 не оскаржував договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів, також відповідачем не заявлений і зустрічний позов.

В підтвердження своїх пояснень, що він підписував договір позики 28.12.2014 року в стані алкогольного спяніння, ОСОБА_2 належних доказів суду не надано. Відповідачем надано тільки довідку, що з 21.01.2015 року по 02.02.2015 р. він знаходився на стаціонарному лікуванні в ХОКПБ № 3 тобто після подачі позову до суду.

Таким чином, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, надавши оцінку поясненням сторін, дійшов до висновку, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2340.00 грн. судового збору, та витрати повязані з виклик відповідача до суду телеграмою.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 543, 546, 554, 651, 1046, 1049, 1050 ЦК України ст. ст. 10,11,60, 88, 130, 174, 213-215ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 Зульфігар огди суму боргу за договором позики в сумі 243000,00 грн. (двісті тридцять чотири тисячі) грн., та судові витрати в сумі 2407грн. 56 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку в апеляційний суд Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний термін із дня проголошення рішення апеляційної скарги з подачею її копії в апеляційну інстанцію, або у разі ухвалення рішення за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту його отримання.

Суддя - А.М. Гримайло