Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 39 600 доларів США.

На забезпечення виконання зазначеного договору між ними 21 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1

Позивач зазначав, ОСОБА_3 неналежним чином виконувала умови кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 51 414,70 доларів США, що станом на 24 червня 2014 року склало 610 717 грн 79 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність ПАТ «Дельта Банк», виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані та проживають разом з нею, та зобов'язати ОСОБА_3 передати позивачу правовстановлюючі документи на вказану квартиру.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 21 серпня 2007 року у розмірі 51 414, 70 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24 червня 2014 року складає 610 717 грн 79 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 серпня 2007 року, а саме: на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 34,9 кв. м, житловою площею 17,4 кв. м, шляхом передачі іпотекодержателю - ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмету іпотеки у власність.

Зобов'язано ОСОБА_3 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 34,9 кв. м, житловою площею 17,4 кв. м (договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С., під реєстровим № 29, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстровим № 2297347, та технічний паспорт на зазначену квартиру.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року відстрочено стягнення на зазначену квартиру та зобов'язання ОСОБА_3 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на неї.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 39 600 доларів США.

На забезпечення виконання зазначеного договору 21 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за вказаним кредитним договором.

ОСОБА_5 належним чином умов кредитного договору не виконувала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 24 червня 2014 року становить 51 414,70 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 36 941,11 доларів США; заборгованість за відсотками - 14 473,59 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом - 8 216,16 доларів США та відсотками - 9 499,15 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 610 717 грн 79 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним місцем проживання ОСОБА_3 та її доньки, а тому за правилами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» на неї не може бути звернуто стягнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із правової позиції, викладеної у постанові Верховний Суд України від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13, та зазначив, що згідно із положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Разом з тим, суд зазначив, що на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає вказані висновки судів законними і обґрунтованими.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя (ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться у п. 5. 1 договору.

Вказаним пунктом (5.1. договору) передбачено, що, зокрема, у разі порушення позичальником умов договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавця повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, банк 08 травня 2014 року направив ОСОБА_3 повідомлення про порушення основного зобов'язання та попередження, що у випадку невиконання вимоги, позивач змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки (а. с. 36-37, 40-41).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова