Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року та ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим будинком та земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки житлового будинку з надвірними будівлями,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на важке фінансове становище, що підтверджується довідкою № 346 від 19 лютого 2016 року виданою Управлінням пенсійного фонду України у жовтневому районні м. Харкова про розмір отриманої пенсії.

За правилами, встановленими ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Із касаційної скарги та матеріалів, доданих до неї вбачається, що підстави наведені заявником для звільнення її від сплати у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ поважні, зважаючи на скрутне фінансове становище, суд вважає можливим задовольнити клопотання та звільнити заявника від сплати судового збору.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом не прийнято рішення за його вимогами щодо припинення спільної часткової власності на спірний будинок.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 року, доповнено вступну та резолютивну частину судового рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року. Абзац другий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції - «Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності та виділ в натурі частки жилого будинку з надвірними будівлями. Припинено право спільної часткової власності сторін на житловий будинок АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судами встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року виділено ОСОБА_3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями за вказаною адресою, яка складається з приміщень: 2-1, 2-3, 2-4, 2-7, 2-8 в літ. «А‑1», загальною площею 49 кв. м в т.ч. житловою площею 28,9 кв.м з обслуговуючими їх надвірними будівлями і спорудами - 1/2 частину сараю літ.»И», льоху літ. «Г», ворітьми № 3, 1/2 частину огорожі № 5, огорожу № 6, огорожу № 7, огорожу № 8, замощення І, загальною вартістю 76 479 грн, що складає 56/100 частини домоволодіння.

Виділено ОСОБА_2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями, яка складається з приміщень 1, 11, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, загальною площею 52,8 кв.м в т.ч. житловою площею 24,9 кв.м з обслуговуючими їх надвірними будівлями та спорудами - 1/2 частину сараю літ. «И», літню кухню літ. «В», вбиральню літ. «К», зливну яму № 4, огорожу № 1, хвіртку № 2, 1/2 частину огорожі № 5, загальною вартістю 61 156 грн, що складає 44/100 частини домоволодіння.

Внаслідок розподілу в натурі частки співвласників було перерозподілено, що склало 44/100 частини домоволодіння ОСОБА_2, замість 1/2 частини; 56/100 частини домоволодіння ОСОБА_3, замість 1/2 частини.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію внаслідок перерозподілу ідеальних часток співвласників в сумі 5 759 грн; з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 4 685,99 грн.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме - виділено їй у власність частку жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 за варіантом, викладеним у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи 1 600 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 29 жовтня 2014 року в його незмінній частині та рішення судової колегії судової палати у цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року відхилена.

Відповідно до п 1. ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із урахуванням положень ст. 220 ЦПК України, вірно виходив із того, що ухвалюючи рішення від 29 жовтня 2014 року, суд в його резолютивній частині не вирішив питання щодо заявлених позовних вимог про припинення спільної часткової власності, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

ст. 8 Закону України «Про судовий збір»,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового зборузадовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору.

Відмовити ОСОБА_2у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим будинком та земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки житлового будинку з надвірними будівлями.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ