АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2390/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2297/16Головуючий у 1-й інстанції Чистик І. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Буленка О.О., Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Олійник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення заробітної плати,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Дорош А.І.,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що29 травня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про надання творчої відпустки тривалістю три місяці з 17 червня 2015 року для написання книги. Листом від 11 червня 2015 року адміністрація ПАТ «Полтаваобленерго» відмовила йому у наданні даної відпустки. Протиправність діяння відповідача щодо незаконної відмови у наданні творчої відпустки встановлена рішенням Ленінського районного у м. Полтаві суду від 4 грудня 2015 року (справа № 553/2444/15-ц). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року судові рішення першої та апеляційної інстанції залишені без змін. Отже, суди визнали незаконним діяння відповідача - ненадання у передбачений законами України спосіб та строк творчої відпустки для написання монографії на здобуття наукового ступеню доктора юридичних наук. Якщо відмова ПАТ «Полтаваобленерго» надати творчу відпустку ОСОБА_2 визнана незаконною, то законною буде інша дія, передбачена чинним законодавством, - надання творчої відпустки. Більш детально механізм надання творчої відпустки прописаний у виданій на виконання ч. 2 ст. 77 КЗпП України спеціальній постанові КМУ № 45 від 19 січня 1998 року про умови, тривалість, порядок надання та оплати творчих відпусток. В цьому документі вказується, що на час творчої відпустки за працівником зберігається місце роботи та заробітна плата. З наведених підстав просив суд задовольнити позов, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 121 034 гривень 70 коп. відповідно до здійснених позивачем розрахунків (а.с. 1-3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення заробітної плати - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_2,який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року в цивільній справі № 553/2444/15-ц (провадження № 2/553/920/2015), яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання винести наказ про надання творчої відпустки встановлені наступні обставини, які згідно з вимогами ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи (а.с. 35-38), а саме судом було встановлено, що ОСОБА_2 з 1998 року перебував в трудових відносинах з ПАТ "Полтаваобленерго", працював на посаді керівника юридичної служби підприємства - директора з правових питань (а.с.35-38).

ОСОБА_2 має науковий ступінь кандидата юридичних наук в галузі цивілістики, його наукова праця вноситься на захист дисертації на отримання наукового ступеню доктора юридичних наук, він є автором ряду монографій та наукових публіцистичних праць.

29.05.2015 року ОСОБА_2 подав роботодавцю ПАТ "Полтаваобленерго" заяву про надання йому творчої відпустки на 3 місяця з 17.06.2015 року для написання монографії разом з довідкою Видавництва "Право" Національної академії наук України та Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 1 від 06.04.2015 року, відповідно до якої монографія "Темпоральні характеристики зобов'язального права" ОСОБА_2 включена до плану випуску видань на поточний рік.

Листом № 01-1/7235 від 11.06.2015 року ПАТ "Полтаваобленерго" повідомило ОСОБА_2 про результати розгляду його заяви про надання творчої відпустки з 17.06.2015 року, в якому зазначило, що однією з обов'язкових умов (критерієм) для надання творчої відпустки є успішне поєднання основної діяльності із творчою роботою. Основна діяльність при цьому це виконання роботи згідно зі своєю посадою. Враховуючи тривалу відсутність на роботі заявнику було повідомлено про те, що питання про надання творчої відпустки буде розглянуто пізніше, після його виходу на роботу.

ОСОБА_2 з 05.01.2015 року по 23.01.2015 року включно перебував в основній щорічній відпустці, а з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року включно на лікарняному, про що свідчать також копії листків непрацездатності. За вказаних обставин суд дійшов до висновку про те, що бездіяльність відповідача ПАТ "Полтаваобленерго", яка виразилась у невинесенні наказу про надання творчої відпустки, об»єктивно призвела до безпідставного порушення права ОСОБА_2 на відпустку, а відтак вважає, що його позовні вимоги про визнання такої бездіяльності неправомірною є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо покладення на відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" обов'язку винести наказ про надання позивачу творчої відпустки, судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_2 лист ПАТ "Полтаваобленерго" № 01-1/7235 від 11.06.2015 року, зміст якого фактично свідчив про те, що у задоволенні його заяви про надання творчої відпустки з 17.06.2015 року було відмовлено, отримав 17.06.2015 року, у зв'язку з чим на наступний день 18.06.2015 року звернувся до суду з даним позовом.

У період з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року ОСОБА_2 був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до змісту листка непрацездатності АГЦ № 190948 останнім днем звільнення від роботи є 26.06.2015 року, приступити до роботи він мав 27.06.2015 року та з урахуванням вихідних та святкових днів мав вийти на роботу 30.06.2015 року, проте не вийшов.

Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

ОСОБА_2 як працівник ПАТ "Полтаваобленерго" зобов'язаний дотримуватись трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку та у робочі дні з'являтись на роботу.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_2 з 17.06.2015 року був достовірно обізнаний про те, що наказ про надання йому відпустки керівництвом ПАТ "Полтаваобленерго" виданий не був, у задоволенні його відповідної заяви від 29.05.2015 року було відмовлено, по закінченню тимчасової непрацездатності він зобов'язаний був приступити до роботи. Самовільно пішовши у творчу відпустку, він порушив правила внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того, при розгляді справи № 553/2444/15-ц суд взяв до уваги той факт, що позивач ОСОБА_2 з заявою про надання йому творчої відпустки з 29.06.2015 року до ПАТ "Полтаваобленерго" не звертався, питання про надання йому відпустки з вказаної дати роботодавцем не вирішувалось, жодне рішення з цього приводу не приймалось та не могло бути прийняте, відповідно, підстави стверджувати про порушення відповідачем права позивача на відпустку відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про покладення на відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" обов'язку винести наказ про надання йому творчої відпустки строком на 3 місяця з 29.06.2015 року не підлягають задоволенню.

Таким чином, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 4.12.2015 року в цивільній справі № 553/2444/15-ц (провадження № 2/553/920/2015), яке є чинним, за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання винести наказ про надання творчої відпустки позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково, визнано незаконною бездіяльність ПАТ «Полтаваобленерго» щодо ненадання творчої відпустки директору з правових питань ОСОБА_2 для написання монографії за його заявою від 29.05.2015 року, в іншій частині позовних вимог, а саме в частині зобовязання відповідача винести наказ про надання творчої відпустки - відмовлено (а.с. 35-38).

За наслідками перегляду в апеляційному порядку зазначеного судового рішення у справі № 553/2444/15-ц ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року апеляційні скарги ПАТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_2 відхилені, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року залишено без змін (а.с. 30-34).

За наслідками перегляду в касаційному порядку судових рішень у справі № 553/2444/15-ц, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року касаційні скарги ПАТ «Полтаваобленерго», ОСОБА_2 відхилені, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 4.12.2015 року та ухвала апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року залишені без змін (а.с. 39-40).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що у порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України попереднім судовим рішенням встановлено, що відповідачем ПАТ «Полтаваобленерго» не видавався наказ про надання позивачу ОСОБА_2 творчої відпустки в період з 17 червня 2015 року по 16 вересня 2015 року, більш того у задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_2 про зобов'язання ПАТ «Полтаваобленерго» винести наказ про надання творчої відпустки було відмовлено. Крім цього, відповідно до ст. 77 КЗпП України, ст. 16 Закону України "Про відпустки" творча відпустка надається працівникам для закінчення дисертаційних робіт, написання підручників та в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість, порядок, умови надання та оплати творчих відпусток установлюються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, підставою для надання та збереження за працівником заробітної плати на період творчої відпустки є наказ роботодавця про її надання.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати у розмірі 121 034,70 грн. за час творчої відпустки у період з 17 червня 2015 року по 16 вересня 2015 року.

Як встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року, у період часу з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року позивач був відсутній на роботі у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю, 27.06.2015 р. він мав приступити до роботи, але з урахуванням вихідних та святкових днів мав вийти на роботу 30.06.2015 р., проте не вийшов. По 28.09.2015 року включно позивач не з»являвся на роботу, через 3 місяці з 29.09.2015 р. він приступив до роботи. З 17.06.2015 р. позивач достовірно був обізнаний про те, що наказ про надання йому відпустки відповідачем виданий не був, у задоволенні його відповідної заяви від 29.05.2015 р. було відмовлено, по закінченню тимчасової непрацездатності він самовільно пішов у творчу відпустку, чим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку.

Крім цього, у спірний період з 16.09.2015 р. по 26.09.2015 р., який позивач вказує як творча відпустка, він перебував на лікарняному, що підтверджується наданим листком непрацездатності за вказаний період.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи позивача про те, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 р. чітко вказано, що «відповідач після отримання заяви від позивача про надання творчої відпустки повинен був вирішити питання про винесенння відповідного наказу», не відповідає дійсності, оскільки це стосується заяви позивача від 29.05.2015 р., якою охоплюється інший період, а не спірний період з 16.09.2015 р. по 26.09.2015 р. Далі в цій ухвалі суду вказано, що судом першої інстанції «установлено, що позивач не звертався до товариства із заявою про надання йому творчої відпустки з 29 червня 2015 року. Таким чином відповідачем не вирішувалося питання про надання з вищевказаної дати. Отже, судами правильно відмовлено у частині зобов»язання відповідача надати творчу відпустку із зазначеної вище дати».

Доводи позивача про те, що якщо відмова відповідача надати йому творчу відпустку визнана незаконною, то законною буде інша дія, передбачена чинним законодавством - надання творчої відпустки, не заслуговують на увагу, оскільки є особистим тлумаченням позивача.

Доводи позивача про те, що відповідач незаконно не надав йому творчу відпустку та не виплатив йому заробітну плату за час цієї відпустки, не грунтуються на ухвалених судових рішенням, наведених вище, у спорі між сторонами.

Судові рішення, яким позивач дає власне тлумачення в апеляційній скарзі, є чинними, а обставини, встановлені судами, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :