провадження №2/279/1247/16
Справа № 279/2740/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Коваленко В.П.
при секретарі Комаровій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Коростенської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення із займаного приміщення ,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, зобовязати виконавчий комітет Коростенської міської ради зняти відповідача з реєстраційного обліку та усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідача із спірної квартири. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що вона створила іншу сімю , відповідач добровільно не знімається з реєстрації та не виселяється. Наявність реєстрації відповідача перешкоджає позивачу використовувати належним чином своє право власності на майно.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач ОСОБА_2 на неодноразові виклики до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток (а.с.26,33,41). Причину неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів, без фіксації технічними засобами .
Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги позивача ОСОБА_1 частково, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до вимог ч.1ст.319 та ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.
Відповідно до вимог ст.ст.16,386,391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування ? частки житлового будинку від 21.12.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області. В даному будинку значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , який зареєструвався як член сімї до своєї співмешканки. В даний час позивачка створила іншу сімю, разом із відповідачем не проживає.
Жодних угод між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 про користування спірним будинком не було укладено.
Відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї власника квартири ОСОБА_1
За змістом ст.64 Житлового Кодексу УРСР до членів сімї власника будинку належать дружина власника будинку,їх діти та батьки. Членами сімї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство .
Статтею 156 Житлового Кодексу передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного Кодексу України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї .
Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» розяснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати чи дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним , певний порядок користування жилим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом надати суду заперечення та докази проти позову, а саме про те, що він є членом сімї позивачки.
За таких обставин, коли судом встановлено , що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування належним позивачці ОСОБА_1 житловим будинком , яка враховуючи положення ст.391 Цивільного Кодексу України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а відповідач створює такі перешкоди, то , на думку суду, наявні правові підстави для задоволення позову.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житлом у спірному будинку і позовні вимоги позивача задовольняє.
Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:
1)позбавлення права власності на житлове приміщення;
2)позбавлення права користування житловим приміщенням;
4)про визнання особи безвісно відсутньою;
5)оголошення особи померлою.
Системний аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Відповідно, на підставі рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідач має бути знятий з реєстраційного обліку.
Відповідно до вимог ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 213-215 Цивільно-процесуального Кодексу України , ст.ст.321,383ч.2,391 Цивільного Кодексу України , суд -
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 .
Усунути ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2 перешкоди у користуванні власністю ? ідеальною частиною житлового будинку , що складає квартиру АДРЕСА_4 шляхом виселення ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1 без надання іншого житла.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок сплаченого судового збору та 400 (чотириста) гривень за надання правової допомоги.
В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Заочне рішення може бути переглянуто Коростенським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії, а в разі відмови в його перегляді в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в десятиденний строк з дня отримання його копії, а в разі відмови в його перегляді і відповідачем в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Суддя Коваленко В.П.