У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 18 серпня 2009 року між нею та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого вона передала ОСОБА_5 4 000 доларів США строком до 18 серпня 2012 року зі сплатою 3 % щомісяця від суми позики.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору позики, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року стягнуто з відповідача на її користь суму основного боргу у розмірі 4 000 доларів США, що на час постановлення рішення становило 31 972 гривні та проценти у розмірі 40 820 гривень 65 копійок. Рішення виконано 09 вересня 2014 року.

Посилаючись на те, що рішенням суду борг за договором позики стягнуто в гривнях, вважає, що нею понесені збитки, що становлять курсову різницю долара на день передачі коштів і станом на час виконання рішення суду, а тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 130 267 гривень 14 копійок, інфляційні втрати - 16 063 гривні, 3 % річних - 1 253 гривні 48 копійок та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року ухвалу апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до цього ж суду.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 080 дол. США та 27 151 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що ухвалення судом рішення про стягнення боргу не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов'язання та не позбавляє позичальника права вимагати покладення на нього відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, зокрема стягнення процентів за користування коштами до їх повернення з часу поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням у іншій справі.

Врахувавши, що на час виконання рішення курс валюти зріс, апеляційний суд вважав, що сума курсової різниці між наданими в доларах США коштами та їх гривневий еквівалент є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України, а тому дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням курсової різниці та відсотків за користування коштами, які визначені сторонами у розмірі 3 % щомісячно.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана