АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/816/16 Головуючий 1 -ї інстанції - Шишкін О.В.
Справа № 638/3194/14-ц Доповідач -Зазулинська Т.П.
Категорія - виключення майна з опису
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретарів - Прологаєвої А.Д. , Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про виключення майна з акту опису та зняття арешту,- в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з указаним позовом, в якому просила виключити з опису та звільнити з-під арешту майно, зазначене в акті опису та арешту майна від 12.12.2013 року та в додатку №1 до цього акту, складених 12.12.2013 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Підгорним О.С., а саме: телевізор Sony Bravia вартістю 2000,00 грн.; DVD програвач Sony вартістю 500,00 грн.; звукопідсилювач Denon вартістю 500,00 грн.; колонки Таппоу вартістю 1000,00грн.; колонки Таппоу вартістю 3000,00грн.; сабуфер Velodyne вартістю 1000,00грн.; диван вартістю 3000,00 грн.; скляний стіл вартістю 1000,00 грн.; кухонні стільці на металевій основі 6 шт. вартістю 1200,00 грн.; барні стільці на металевій основі 2 шт. вартістю 200,00 грн.; духова шафа вартістю 1000,00 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1000,00 грн.; холодильник вбудований вартістю 4000,00грн.; газова піч вартістю 500,00 грн.; електропіч вартістю 500,00 грн.; люстра з металу білого кольору вартістю 1000,00 грн.; камін електричний вартістю 1000,00 грн.; пральна машина БОШ вартістю 500,00 грн.; телевізор Ріоnеr вартістю 500,00 грн.; ліжко двоспальне вартістю 1000,00 грн. на загальну вартість 24400,00 грн., зобов'язавши державного виконавця про таке винести постанову.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 20.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2014 року, стягнуто на користь ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суму боргу 1 031 940 грн.; з ОСОБА_6 суму боргу 282 555,00 грн.; в рівних частках з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 судові витрати 3 670 грн. 40коп.

Під час розгляду вказаної справи ухвалою Московського суду від 28.11.2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду від 11 лютого 2014 року, забезпечено позов ОСОБА_3 шляхом заборони відчуження квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та накладенням арешту на майно, яке знаходиться у зазначених квартирах. 12.12.2013 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ Підгорним О.С. було накладено арешт на майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, про що складено акт опису та арешту майна від 12.12.2013 року та додаток до акту №1 від 12.12.2013 року.

Вказувала, що накладення арешту на рухоме майно, що знаходиться в квартирі є незаконним, та порушує її права власника, оскільки це майно було придбано нею особисто та вона має на нього відповідні документи, які підтверджують право власності на це майно

Вона не має боргових зобов'язань перед ОСОБА_3, тому позбавлення її майна в рахунок погашення грошових зобов'язань третіх осіб є протиправним позбавленням права власності на рухоме майно, що знаходилося в квартирі та забороняється законом.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Виключено з опису та звільнено з-під арешту майно, зазначене у акті опису та арешту майна від 12.12.2013 року та в додатку №1 до цього акту 12.12.2013 року. складених державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Підгорним О.С., а саме: телевізор Sony Bravia вартістю 2000,00 грн.; DVD програвач Sony вартістю 500,00 грн.; звукопідсилювач Denon вартістю 500,00 грн.; колонки Таnnоу вартістю 1000,00грн.; колонки Таппоу вартістю 3000,00грн.; сабуфер Velodyne вартістю 1000,00грн.; диван вартістю 3000,00 грн.; скляний стіл вартістю 1000,00 грн.; кухонні стільці на металевій основі 6 шт. вартістю 1200,00 грн.; барні стільці на металевій основі 2 шт. вартістю 200,00 грн.; духова шафа вартістю 1000,00 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1000,00 грн.; холодильник вбудований вартістю 4000,00грн.; газова піч вартістю 500,00 грн.; електропіч вартістю 500,00 грн.; люстра з металу білого кольору вартістю 1000,00 грн.; камін електричний вартістю 1000,00 грн.; пральна машина БОШ вартістю 500,00 грн.; телевізор Ріоnеr вартістю 500,00 грн.; ліжко двоспальне вартістю 1000,00 грн. на загальну вартість 24400,00 грн.

Зобов'язано державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Підгорного О.С. винести постанову, виключити майно і звільнити його з під арешту, яке належить ОСОБА_4, а саме: телевізор Sony Bravia вартістю 2000,00 грн.; DVD програвач Sony вартістю 500,00 грн.; звукопідсилювач Denon вартістю 500,00 грн.; колонки Таппоу вартістю 1000,00грн.; колонки Таппоу вартістю 3000,00грн.; сабуфер Velodyne вартістю 1000,00грн.; диван вартістю 3000,00 грн.; скляний стіл вартістю 1000,00 грн.; кухонні стільці на металевій основі 6 шт. вартістю 1200,00 грн.; барні стільці на металевій основі 2 шт. вартістю 200,00 грн.; духова шафа вартістю 1000,00 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1000,00 грн.; холодильник вбудований вартістю 4000,00грн.; газова піч вартістю 500,00 грн.; електропіч вартістю 500,00 грн.; люстра з металу білого кольору вартістю 1000,00 грн.; камін електричний вартістю 1000,00 грн.; пральна машина БОШ вартістю 500,00 грн.; телевізор Ріоnеr вартістю 500,00 грн.; ліжко двоспальне вартістю 1000,00 грн. на загальну вартість 24400,00 грн.

З урахуванням ухвали цього ж суду від 01.02.2016 року про виправлення описок в рішенні від 26.11.2015 року стягнуто у рівних частинах з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Дзержинського ВДВС ХМУЮ, на користь ОСОБА_4, сплачений судовий збір у розмірі 244.00 грн.: по 61,00 грн., -з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що рішення ухвалено судом всупереч положенням ст.60 ЗУ " Про виконавче провадження" та роз"ясненням, викладеним в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 27 серпня 1976 року " Про судову практику в справах про виключення майна з опису" ( з подальшими змінами) про те, що особа, яка вважає , що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом зазначеної норми права, під час вирішення такого спору з"ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв"язку з чим вимоги є приватноправовими.

Суди зобов"язані всебічно і повно з"ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів.

Вирішуючи спір суд не встановив, що описане державним виконавцем майно належить на праві власності ОСОБА_4, тому підстави для задоволенян позову були відсутні.

Суд не надав належної оцінки тому факту, що майно, яке позивач вважає своєю власністю, придбано у 2007 році, а відповідно до даних паспорту ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 вона зареєструвала своє проживання лише 14.01.2014 року. Ні до цього часу, ні на теперішній час позивач в цій квартирі не проживала і не мешкає, має інше місце проживання.

ОСОБА_4 була присутня під час виконання державним виконавцем ухвали Московського районного суду міста Харкова від 28.11.2013 року, проте будь-яких зауважень в акті щодо свого права власності на описане майно не зазначила.

При цьому як представник позивача так і представник відповідача ОСОБА_5 не заперечували, що спірне майно придбано в період шлюбу ОСОБА_6 і ОСОБА_5, який був зареєстрований у 2001 році, а розірваний у 2012 році.

Не погоджується з висноввком суду про оплату позивачкою майна, зазначеного в акті державного виконавця, оскільки жодного документу, який би це підтверджував в матералах справи немає.

Всупереч приписам ст.64 ЦПК України судом в якості доказів прийняті копії документів, а його клопотання про витребування оригіналів залишено без задоволення.

Позивачем надана до суду інструкція по експлуатації телевізора Sony Bravia KDL-60LK900, в якій зазначено її прізвище та дані про отримання телевізора, які вписані нею самою. Час придбання цього телевізору зазначався позивачем як 2007 рік і інший був названий представником позивача тільки після надання ним відповіді щодо часу випуску телевізора. Ані доказів оплати, ані гарантійного талону, на який посилався представник позивача, до суду не надано. Єдиний гарантійний талон надано тільки на пральну машину, проте в ньому є підпис ОСОБА_5, а не позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстнацції виходив з того, що майно, зазначене в акті опису під №№ з 1 по 20 включно належить позивачу, оскільки нею була сплачена його вартість і подальший перехід прав на вказане майно у встановленому законом порядку не встановлено та вирішив справу на підставі ст.ст.328.316,317,319, 387,392 ЦК Укаїни, ЗУ «Про виконавче провадження», п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 « Про судову практику в справах про виключення майна з опису», ст.ст.41, 47 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при неповному з»ясування обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що оскаржуваний ОСОБА_4 опис та арешт майна було здійснено 12.12.2013 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ Підгорним О.С. під час примусового виконання ухвали Московського районного суду міста Харкова від 28.11.2013 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2014 року, з урахуванням виправлення описки ухвалою цього ж суду від 19 січня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6. на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 160 500 доларів США, що еквівалентно 2 416 552 грн 20 коп Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 4 005 грн 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_6. та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 1 897 106 грн 40 коп.

Стягнуто із ОСОБА_6. на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 519 445 грн 80 коп. Стягнуто із ОСОБА_6. та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір по 2 003 грн 10 коп., - з кожного.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року скасовано, рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2014 року залишено в силі.

Надані позивачкою до суду першої інстанції інструкції по експлуатації та гарантійні талони, в яких нею особисто внесені відомості про себе, як замовника та отримувача майна за адресою :АДРЕСА_1 не можуть бути достатньою підставою підтвердження її права власності на майно, зазначене в акті опису та арешту ( з додатками), складених державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ. Зареєстрована в цій квартирі ОСОБА_4 тільки 14.01.2014 року.

Проте, суд першої інстанції, визнаючи позов ОСОБА_4 обґрунтованим та доведеним, не звернув уваги на невідповідність вказаних доказів вимогам ст.ст.58.59 ЦПК України, а також тому факту, що на час придбання спірного майна позивач в квартирі , де знаходилося і було описане з накладенням арешту майно, не проживала і не була зареєстрована. Будучи присутніми в квартирі під час складання державним виконавцем акту опису та арешту і додатку до цього акту ані ОСОБА_4 ані ОСОБА_5 жодних зауважень щодо права власності ОСОБА_4 на описане і арештоване майно в акті не зазначили.

Разом з тим, представниками позивача та відповідача ОСОБА_5 не спростовано, що квартира, де було описано та піддано арешту спірне майно, придбана ОСОБА_5 під час знаходження у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Згідно пояснень представника позивача, ОСОБА_6 звертався до суду з позовом про визнання , у тому числі спірного майна, спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, який залишено без розгляду, а також про те, що на теперішній час у судовому провадженні знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та звернення стягнення на частку майна.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи позивача та його представника про те, що позов ОСОБА_4 грунтується на штучних підставах, спрямованих на унеможливлювання виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача суми боргу, унаслідок чого останній має підстави вважати своє право на отримання суми боргу порушеним, заслуговують на увагу .

Жодного належного та допустимого у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України доказу на підтвердження свого права власності на майно, включене до акту опису та арешту та додатку до цього акту, складених 12.12.2013 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ Підгорним О.С.. позивачем та її представником до суду не надано, а визнання її позову відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_6 мало розцінюватися судом у сукупності з іншими обставинами у справі , що залишилося поза увагою суду та призвело до неправильного вирішення справи.

Неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосуванням норм матеріального і процесуального права у відповідності до п.п.1,4 ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову .

У відповідності до ст.88 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1ст.307, п.п.1,4ч.1,ч.2 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2015 року

скасувати. У задоволенні позову ОСОБА_4 про виключення майна з акту опису та зняття арешту, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_3, виданий 13.01.2000 року ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області, РІНПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору за апеляційну скаргу.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) Н.О.Міненкова