У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 29 грудня 1995 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народилася донька ОСОБА_2.

Враховуючи те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, просила з урахуванням уточнень стягнути з нього на її користь неустойку (пеню) в розмірі 79 925 грн 80 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 11 389 грн.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року змінено, збільшено розмір стягнутої зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойки до 21 425 грн 19 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 92 грн 66 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 належним чином не виконує своїх зобов'язань по сплаті аліментів, має заборгованість, тому з нього на користь позивачки слід стягнути неустойку в розмірі 11 389 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та збільшуючи розмір неустойки, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 20, 196 СК України, правильно здійснивши розрахунок пені, врахувавши майновий стан боржника, обґрунтовано виходив із того, що розмір неустойки за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів становить 21 425 грн 19 коп.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6‑94 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 не сплачує аліменти у встановленому судом розмірі, в зв'язку чим станом на 23 вересня 2015 року у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 79 300 грн 45 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком, складеною державним виконавцем Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції (а. с. 130).

Вказаний розрахунок відповідач не спростував та у встановленому законом порядку не оскаржив.

Проте погодитись із висновком апеляційного суду в частині стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 92 грн 66 коп. не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 79 925 грн 80 коп.

Відповідно до положень ч. 1, підп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, яка діяла на час подання ОСОБА_3 позову, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до суду позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальну заробітну плату з 1 січня 2014 року встановлено у розмірі 1 218 грн, тому розмір судового збору за подачу зазначеного позову становив 799 грн 26 коп.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати ОСОБА_3 судового збору за подачу позовної заяви.

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору в розмірі 92 грн 26 коп.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині визначення розміру судового збору підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року в частині розподілу судових витрат скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик