Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 р.ОСОБА_1.в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що відповідач ОСОБА_2 є батьком їх спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 проживає з позивачкою,знаходиться на повному її утриманні,відповідач з 2009 року проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов*язків,з дитиною не спілкується,ніякої участі у її вихованні та розвитку не приймає,життям та здоров*ям не цікавиться,аліменти не сплачує, фактично всі батьківські обов*язки виконує позивачка.

Між відповідачем та дитиною не виникло особистих зв*язків а почуття любові,дитина не знає рідного батька,відповідач живе у іншому місті своїм власним життям та подальшою долею дитини не переймається.

Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.164,165 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила,що перебувала у шлюбі з відповідачем, з 2009 року шлюбні відносини між сторонами припинені,має з відповідачем спільну дитину -доньку ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 З 2009 р.відповідач відносин з нею та донькою не підтримує,ніякої участі у вихованні та розвитку доньки не приймає,життям та здоров*ям доньки не цікавиться,матеріально не утримує,фактично її покинув, та на даний час проживає в іншому місті. Просить суд задовольнити позов та позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3,оскільки це відповідатиме інтересам дитини та дасть можливість позивачці одноособово вирішувати всі питання,які виникають у житті дитини.

Прокурор вважає доведеним факт свідомого тривалого ухилення відповідача від участі у вихованні доньки,яка батька фактично не знає,позбавлення відповідача батьківських прав повністю відповідатиме інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з*явився, подав заяву про розгляд справи буз участі уповноваженого представника, також надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторін,оцінивши у сукупності надані письмові докази , суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2,яка проживає та зареєстрована з позивачкою за місцем реєстрації матері АДРЕСА_1

Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини.

Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

При розгляді справи суд встановив,що відповідач з 2009 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин, не приймає участі у вихованні дитини,з донькою не спілкується без жодних перешкод для цього.

Також відповідач не виконує свого обов*язку батька утримувати дитину і має заборгованість по аліментам на 01.03.2016 року становить 8536 гр.25 коп.,про що надана довідка ВДВС.

Як вбачається із висновків органу опіки та піклування від 09.09.2016 р.,неповнолітня ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,проживає разом із позивачкою за місцем реєстрації останньої АДРЕСА_1,яка самостійно займається її вихованням,утриманням,розвитком.

Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад, є ученицею 3 класу, відповідно до довідки навчального закладу, навчанням дитини займається мати.

Відповідно до п. 2-4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини,жорстоко з ним поводяться,є хронічними алкоголіками чи наркоманами.

Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання,підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування,медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач як батько неповнолітньої ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,не виконує своїх обов*язків та ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду,лікування дитини,не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення,не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі,не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання донькою освіти.

Фактично між дитиною та батьком не виникло родинних стосунків,притаманних сім*ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв*язку. Дитина не відчуває потреби у батькові,оскільки з раннього віку вона перебуває на вихованні матері.

Відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачкою, дитиною не цікавився, має інші інтереси та проживає окремо від дитини,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов*язків не має,виховання дитини матір*ю та самоусунення від участі у житті доньки є для нього зручним.

Відповідач своєю заявою, підтвердив намір того, що він не бажає займатися вихованням дитини, надавши згоду на позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того,органом опіки при наданні висновку встановлено,що відповідач доньки не відвідує, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться її життям, не підтримує з донькою родинних стосунків тривалий час, про що власноруч написав листа, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою та той факт, що відповідач без жодних об*єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов*язків відносно доньки ,його небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про ней,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батька відносно доньки знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов*язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами.

Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 76, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав-задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко