Справа № 357/3167/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : КП КОР ЖЕК №1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач у справі, його бувша дружина, з травня 2005 року не проживає в кімнаті АДРЕСА_1 куди сторони вселилися в 2002 році. В 2008 році було розірвано шлюб між сторонами,відповідач не сплачує комунальні послуги, не утримує кімнату, а тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі.

Відповідач та її представник позов не визнали.

Третя особа по справі не направила до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, заяв чи клопотань суду не подали.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, пояснення відповідача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали даної справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 2008 рік. Та в 2002 році їм було надано на сім»ю із трьох осіб кімнату АДРЕСА_1. Позивач, відповідач та їхня повнолітня донька зареєстровані за вказаною адресою. Наведене підтверджується поясненнями учасників судового процесу та матеріалами справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зверталася в 2012 році до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_1 на підставі ст.116 ЖК України, в позові було відмовлено, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12.04.2012 року(а.с.30-31).

Позивач в судовому засіданні пояснив, що його бувша дружина з 2005 року в кімнаті не проживає, наймала собі інші кімнати в гуртожитку для проживання, а на даний час вона працює в м. Києві, проживає у своїх батьків в с. Чипеліївці. Відповідач іноді приходить до кімнати, має доступ, але не проживає в ній більше 10 років та не сплачує комунальні платежі близько року. Позивач зазначає, що у нього з відповідачем напружені відносини, що унеможливлює спільне проживання, а тому пропонував подарувати спірну кімнату їхній спільній доньці, що заперечила відповідач.

Обставини не проживання в спірній кімнаті ОСОБА_2 близько десяти років ствердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який суду показав, що відповідач постійно не проживає в гуртожитку, але іноді навідується до кімнати АДРЕСА_1, приносить якусь торбу, близько трьох тижнів тому бачив ОСОБА_2 Свідку не відомі обставини виселення, чи вчинення відповідачу будь-ким перешкод в проживанні в спірній кімнаті.

Відповідач суду пояснила, що не може проживати разом з позивачем, оскільки він їй постійно погрожує, принижує, мало місце застосування фізичної сили з його боку. Відповідач налякана, а тому не може залишатися в кімнаті ночувати коли присутній позивач. Позивач зазначила, що часто навідується в гуртожиток, має продукти харчування в своєму холодильнику, в спірній кімнаті знаходяться речі відповідача, що і не заперечив позивач.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 суду ствердили про неприязні відносини між сторонами, постійні сварки, погрози. Зокрема свідок ОСОБА_4, яка тривалий час працювала паспортистом в гуртожитку, суду показала, що сторони дуже емоційно вирішували свої проблеми, свідок пропонувала позивачу залишити сім»ю в спокої, пересилитися в кімнату для холостих, але тривалий час вимушена була ходити по вільних кімнатах гуртожитку відповідач з дитиною. Свідок бачила в гуртожитку відповідача в березні 2016 року, ОСОБА_2 була в домашньому халаті, казала, що розморожує холодильник, приїхала по речі. Також, свідку відомо, що сторони проживали в гуртожитку у вересні 2015 року, вони видавали заміж свою доньку, було весілля.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно ст.129 цього Кодексу, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Судом було встановлено, що Білоцерківською міською радою Київської області 20.11.2014 року прийнято рішення за № 1349-66-VI про передачу з балансу КП БМР «Білоцерківтепломережа» на баланс КП БМР ЖЕК № 1 гуртожитку по АДРЕСА_1; залишити цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень, що слідує з копії цього рішення.

Тобто, гуртожиток по АДРЕСА_1 є обєктом права комунальної власності.

Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.

Але оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України.

В Листі Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ /Житлове право/» передбачено, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сімї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

У справі № 6-222цс14 Верховним Судом України висловлено правову позицію стосовно того, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985 року /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Аналізуючи надані докази по справі, суд приходить до висновку, що, сторони, дійсно не проживають постійно в спірній кімнаті, оскільки позивач часто перебуває у довготривалих відрядженнях, а відповідач працевлаштована в м. Києві, де іноді залишається проживати, а також, часто навідується до своїх батьків в с. Чепеліївка. Відповідач ОСОБА_2 не звільнила кімнату в гуртожитку, має там свої речі, має доступ до житла і навідується до кімнати, що ствердили в судовому засіданні свідки. Відповідач не втратила інтерес до житла, не має у власності нерухомості чи іншого місця для проживання. Крім того, позивачем не доведено якими саме діями відповідач порушує його права, свободи чи інтереси. Встановлено, що до липня 2015 року відповідач оплачувала частково комунальні платежі за проживання в гуртожитку і на даний час не заперечує утримувати майно, але була необізнана щодо передачі гуртожитку на баланс КП БМР ЖЕК № 1 та зміни порядку оплати. Відповідач користується, хоча і періодично, спірним житлом. ОСОБА_2 приходила до спірної кімнати, та іноді й проживала, у вересні, листопаді 2015 року та в березні, квітні, травні 2016 року, що підтверджується показами свідків. Отже, відсутні безперечні докази того, що відповідач протягом шести місяців не проживала в спірній кімнаті.

На підставі викладеного та керуючись ст.71,72 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985 року /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. ст. 10, 60, 88, 212 - 215, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : КП КОР ЖЕК №1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя О. Я. Ярмола