22-ц/775/483/2016(м)

Категорія 59 Головуючий у 1 інстанції Папаценко П.І.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Попової С.А., Сорока Г.П,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, третя особа: Іллічівсько-Володарський об`єднаний районний військовий комісаріат, про визнання бездіяльності такою, що завдала матеріальну шкоду та її стягнення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював та в остаточній редакції просив відшкодувати шкоду, заподіяну бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі його структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 56 541,17 грв. за період з 22 січня 2014 року по 12 травня 2015 року та компенсації втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії в розмірі 27 725,73 грв., а всього 84266,90 грн., які просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, через Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 15 липня 1981 року по 26 квітня 1982 року проходив військову службу та брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, про що є відповідний запис у його військовому квитку.17 липня 1996 року отримав статус ветерана війни та йому було видано відповідне безтермінове посвідчення серії НОМЕР_1 .

У квітні 2014 року він звернувся до управління ПФУ у Володарському районі із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак йому було відмовлено у зв`язку з наданням неповного пакету документів та надано тримісячний термін для надання довідки з військового комісаріату про період його участі у бойових діях.

23 січня 2014 року він звернувся з письмовим запитом до ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням видати йому зазначену довідку на підставі його особової справи та військового квитка.

Оскільки у тримісячний строк довідка не була видана, рішенням управління ПФУ у Володарському районі Донецької області від 18 липня 2014 року йому було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Протягом року він самотужки звертався із запитами в різні інстанції з метою підтвердження періоду участі у бойових діях в республіці Афганістан. На його звернення до Міністерства оборони України йому повідомлено листом №116/2/2/7858 від 30 квітня 2015 року, що документів, з яких можливо зробити витяг про період проходження ним служби у республіці Афганістан до ОСОБА_2 не надходило, проте, згідно з п.9 «Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України» від 8 квітня 2009 року підставою для визначення участі в бойових діях можуть бути інші документи, з яких можна зробити достовірний висновок про участь в бойових діях. Також було зазначено в листі, що довідка буде видана ОСОБА_2 у разі надання військового квитка з відповідними записами.

Тільки 13 травня 2015 року Іллічівсько Володарський ОРВК видав довідку зазначеного зразка, на підставі якої йому була призначена пенсія не з 55, а з 56 років, з 13 травня 2015 року в розмірі 3559,13 грн.

Через бездіяльність службових осіб Іллічівсько - Володарського ОРВК, яка виразилася у несвоєчасному наданні довідки про період його участі у бойових діях, що підтверджено Міністерством оборони України, належна йому відповідно до чинного законодавства пенсія була призначена більш ніж через рік з моменту отримання довідки з військового комісаріату та передання її до управління Пенсійного Фонду. Вказаними діями йому була заподіяна матеріальна шкода у вигляді недоотриманої пенсії та компенсації у зв`язку з затримкою її виплати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 квітня 2016 року провадження по вказаній цивільній справі закрито. Роз`яснено позивачу його право на звернення з позовом до адміністративного суду.

З ухвалою суду не згоден позивач ОСОБА_1 , який, посилаючись в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, і ухвалити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Зокрема зазначає, що суд безпідставно вважає вимогу про визнання бездіяльності такою, що завдала матеріальної шкоди, публічно-правовим спором. Фактично зазначена вимога є вимогою про встановлення причинного зв`язку між бездіяльністю і наявною матеріальною шкодою, та входить до предмету доказування за вимогою про відшкодування шкоди, як одна зі складових деліктного правовідношення.

Крім того, судом не враховано, що бездіяльність з боку відповідача хоча і мала місце, але на день звернення з позовом, його право на отримання довідки вже було поновлено у позасудовому порядку через оскарження до вищестоящого органу Міністерства оборони України. Тому, публічно-правовий спір відсутній, але з боку відповідача мало місце зволікання, що завдало матеріальної шкоди, а вимога про відшкодування шкоди, як складова встановлення причинного зв`язку між наявною бездіяльністю та матеріальною шкодою, є суто цивільним спором.

Відповідно до ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутність представника Державної казначейської служби України, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення представників ІНФОРМАЦІЯ_1 Коріняко О.В., ІНФОРМАЦІЯ_2 Сагірова К.К., які заперечували проти доводів апеляційної скарги та скасування ухвали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали без змін.

Закриваючи провадження у справі за п.1 ч.1ст.205 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), суд першої інстанції виходив із того, що дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки між сторонами, одна із яких є суб`єктом владних повноважень, вбачається спір про визнання неправомірною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка завдала позивачу матеріальної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 4 цього Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності зі змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно положеннями п.2 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , ним заявлені вимоги - про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що завдала йому матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої пенсії за певний період, втрату частини доходу у зв`язку з несвоєчасною її виплатою на загальну суму 84 266,90 грв. та про стягнення вказаної суми у відшкодування матеріальної шкоди з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України через Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області.

Тобто, фактично в позові мова йде про наявність факту неправомірної бездіяльності відповідача (зволікання, як зазначає позивач) по видачі довідки для призначення позивачеві пенсії, що потягло за собою заподіяння йому матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої пенсії за певний період та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною її виплатою, які він просить стягнути з Державного казначейства.

Відповідно до ч.2 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку позовна вимога про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, пов`язана з вимогою про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень, такою, що завдала цієї шкоди. Тобто, з урахуванням предмету позову, спір, за вирішенням якого ОСОБА_1 звернулася до суду, підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідно до положень п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд першої ін. станції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання в скарзі позивача на те, що публічно правовий спір відсутній і фактично заявлена вимога про встановлення причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та наявною матеріальною шкодою, є безпідставними.

Правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, встановлені ст. 1173 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За умовами даного делікту відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкода), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою. При цьому, відшкодування шкоди здійснюється державою незалежно від її вини, якщо саме її орган здійснив протиправну поведінку, прийнявши незаконне рішення або здійснивши незаконну дію.

Тобто, при розгляді справи слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданням шкоди не може бути самостійною підставою для покладення на відповідача відповідальності за заподіяну шкоду. Таким чином, доводи апелянта не ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судове рішення, яке позивач просить переглянути, є обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: С.А. Попова

Г.П.Сорока