Справа № 383/651/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Адаменко І.М.,

при секретарі - Остапчук О.С.,

з участю:

представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачки про стягнення коштів обґрунтовуючи їх тим, що 05 вересня 2012 року він разом з відповідачкою уклав договір оренди землі строком на 49 років. Перед укладенням вказаного договору він передав відповідачкі кошти в сумі 29000 грн. про, що свідчать розписки відповідачки на 9000 грн. та на 20000 грн., та вважав що ці кошти відповідачка отримує від нього в рахунок орендної плати наперед, за договором оренди землі, але в березні 2016 року відповідачка звернулася до суду з позовом до нього з вимогою виплатити заборгованість з орендної плати за договором оренди з 2012 року по 2015 рік, вказуючи, що кошти в сумі 29000 грн., вона отримала не в рахунок орендної плати, а за заповіт на земельну ділянку на користь його сина. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області № 383/197/16-ц від 12.05.2016 року, позов відповідачки задоволено та стягнуто з нього на користь відповідачки заборгованість з орендної плати за 2012-2015 роки в сумі 18237 грн. 24 коп. Вказане рішення після перегляду апеляційним судом, залишилося без змін та набрало законної сили, таким чином вказаним рішенням встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 отримала кошти в сумі 29000 грн., не у зв»язку з виплатою їй орендної плати наперед за договором оренди землі, а тому він вважає, що вказані кошти відповідачка отримала безпідставно. За вказаних обставин він змушений був звернутися до суду з питанням стягнення з відповідачки коштів в сумі 29000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, позов підтримав у повному обсязі та просить суд його задовольнити посилаючись на обставини викладення у позовній заяві.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив вказуючи на їх необґрунтованість та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_3, допитаний в судовому засіданні в порядку ст. 62 ЦПК України в якості свідка, суду надав покази згідно позовної заяви додаючи, що відповідачка дійсно отримала від нього кошти в сумі 29000 грн. безпідставно, оскільки він вважав, що надає їй кошти в рахунок орендної плати за землю наперед. Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посиляється як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов»язків, зокрема внаслідок тих відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов»язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов»язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов»язання не вважається безпідставним. У разі, коли поведінка набувача, потерпілог, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнання недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-100ц15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 в присутності свідків, отримала від позивача ОСОБА_3 кошти в сумі 9000 (дев»ять тисяч) грн., та кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн., що підтверджується письмовими розписками, які відповідачка склала та підписала особисто, та які міститься в матеріалах справи (а.с.21-22).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області № 383/197/16-ц від 12.05.2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати задоволено, а саме розірвано договір оренди землі від 05.09.2012 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість з орендної плати за 2012, 2013,2014, 2015 роки в сумі 18137,24 грн. (а.п. 33-36).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, а саме рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.05.2016 року в чатині розірвання договору оренди землі від 05.09.2012 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скасовано, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості з орендної плати за 2012, 2013, 2014, 2015 роки в сумі 18137,24 грн. рішення Бобринецького районного суду залишено без змін. (а.п. 37-39).

Отже, обставини щодо отримання відповідачкою коштів в сумі 29000 грн. від позивача також були встановлені рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.05.2016 року та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати (справа № 383/197/16-ц), які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційний характер. У вказаних рішеннях вказано, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 кошти у сумі 9000 грн. та 20000 грн. але у виданих нею розписках не зазначено, що ці кошти отримані в рахунок орендної плати.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямовання на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов»язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, роботи відповідні правові висновки.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 2 липня 2014 року, 11 листопада 2015 року, що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Підстави отримання відповідачкою ОСОБА_4 коштів від позивача ОСОБА_3 за розписками на суму 9000 грн. та на суму 20000 грн., судом не встановлені, а тому вказані кошти в загальній сумі 29000 грн. підлягають поверненню позивачу.

Оскільки позивач дізнався про порушення своїх майнових прав, та про те, що кошти ОСОБА_4 отримала безпідставно в березні 2016 року після звернення ОСОБА_4 до суду з позовом, то у відповідності до ст.ст. 257, 261 ЦК України підстав для застосування спливу строку позовної давності немає.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що факти викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає можливим задовольнити позов, стягнувши з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача кошти в загальній сумі 29000 грн. (двадцять дев»ять тисяч грн.).

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 551 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 202,205,207, 208, 1212 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_5 Яковича задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 29000 грн. (двадцять дев"ять тисяч грн.) та судові витрати у справі в сумі 551,21 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бобринецький районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Адаменко