Номер справи 220/1526/16-ц
Номер провадження № 2/220/554/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Сербіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Великоновосілківський районний сектор ГУДМС, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2016 року позивачі звернулись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком № 10 по вул. Зайцева в с. Комар Великоновосілківського району Донецької області та зобовязання Великоновосілківський районний сектор ГУДМС зняти його з реєстрації за зазначеною адресою.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками домоволодіння № 10 по вул. Зайцева в с. Комар Великоновосілківського району Донецької області. З 2000 року в зазначеному житловому будинку зареєстрований їх син і онук ОСОБА_3, проте фактично з моменту реєстрації в будинку не проживає, оскільки має власне житло у м. Донецьк, де і проживає постійно зі своєю родиною. Таким чином, відповідач в домоволодінні не проживає близько 16 років, оплату комунальних послуг не здійснює, його речей в будинку немає, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинив. Реєстрація відповідача перешкоджає їм у реалізації своїх прав, як власників майна, тому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивачі в судове засідання не зявились, будучи належним чином оповіщеними про день та час розгляду справи. Подали заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримали.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи оповіщеними про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та зазначив, що дійсно не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2000 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками домоволодіння № 10 по вул. Зайцева в с. Комар Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 12-15).

Згідно довідки Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 129 від 18.02.2016.2016 року, у житловому будинку № 10 по вул. Зайцева в с. Комар Великоновосілківського району Донецької області зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який за вказаною адресою не мешкає з 29.08.2000 р. (а.с. 8).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку № 10 по вул. Зайцева в с. Комар Великоновосілківського району Донецької області з 2000 року, його речей у будинку немає, будинком він не користується, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачує, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для зобовязання Великоновосілківський районний сектор ГУДМС зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або

міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 3.1 Порядку реєстрації проживання місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 р. № 1077, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» з 04.04.2016 року повноваження з реєстрації місця проживання фізичних осіб делеговані органам місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зобовязання Великоновосілківський районний сектор ГУДМС зняти відповідача з реєстрації місця проживання.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком № 10 по вул. Зайцева в с. Комар Великоновосілківського району Донецької області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина