У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О.,Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до прокуратури Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконного тримання під вартою, а також незаконних дій прокуратури та суду, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та першого заступника прокурора Рівненської області на рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до прокуратури Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконного тримання під вартою, а також незаконних дій прокуратури та суду. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він незаконно утримувався у слідчому ізоляторі з 08 травня 2009 року до 22 травня 2013 року, тобто 4 роки та 14 днів, з яких більше трьох років без пред'явлення обвинувачення. Позивач просив стягнути на його користь з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області 700 тис. грн в рахунок відшкодування завданої незаконними діями прокуратури моральної шкоди.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 07 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_6 70 325 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Рівненської області просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги ОСОБА_6 та першого заступника прокурора Рівненської області підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що стосовно позивача було допущено порушення пункту 3 ст. 5 та пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідно до закону дає позивачеві право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць тримання під вартою, в сумі 70 325 грн.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Обвинувальний висновок, яким позивачеві було пред'явлено обвинувачення, затверджено заступником прокурора Рівненської області 30 вересня 2009 року. Після ознайомлення з обвинувальним висновком останній продовжував утримуватися під вартою у слідчому ізоляторі.

Вироком Сарненського районного суду від 24 листопада 2011 року ОСОБА_6 було засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 квітня 2012 року вирок суду першої інстанції було скасовано, а матеріали справи направлено прокурору для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід щодо обвинуваченого залишено попередній - тримання під вартою.

30 липня 2012 року заступником прокурора Рівненської області затверджено новий обвинувальний висновок.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2013 року за клопотанням захисника ОСОБА_6 запобіжний захід було змінено на більш м'який - грошову заставу у сумі 25 тис. грн, тобто ОСОБА_6 утримувався у слідчому ізоляторі з 08 травня 2009 року до 22 травня 2013 року, тобто 4 роки та 14 днів.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2014 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та призначено покарання з урахуванням частини 1 ст. 69 КК України у вигляді одного року позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з дня взяття під варту з 08 травня 2009 року, зарахувавши у строк відбування покарання один день затримання - 07 травня 2009 року та перебування під вартою до 22 травня 2013 року включно.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 8 вересня 2014 року апеляційне провадження по даній кримінальній справі за апеляціями прокурора і захисників було закрито у зв'язку із відкликанням апеляцій.

Частинами 1, 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення (ч. 1 ст. 4 Закону).

Пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з'явитися на судове засідання.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-2203цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, дотримуючись вимог ст. 303, 315 ЦПК України, обґрунтовано зауважив, що стосовно позивача було допущено порушення пункту 3 ст. 5 та пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідно до закону дає позивачеві право на відшкодування моральної шкоди, оскільки вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2014 року позивач за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, у кримінальній справі № 572/68/13-к був засуджений до одного року позбавлення волі, а під вартою у цій справі перебував протягом 4 років і 14 днів, що дає підстави зробити висновок про непропорційнійсть та невідповідність призначеної судом позивачеві кінцевої міри покарання за вчинений злочин і його чотирирічного строку перебування під вартою в якості підозрюваного та обвинуваченого.

Разом з цим, апеляційний суд, здійснюючи розрахунок розміру моральної шкоди, завданої позивачеві, виходив з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць тримання під вартою на момент ухвалення рішення (1 450 грн х 48,5 міс. = 70 325 грн), проте дійшов помилкового висновку при обчисленні терміну перебування позивача під вартою, яке повинно враховуватись при такому обчисленні, залишивши поза увагою, що при визначенні Сарненським районним судом Рівненської області міри покарання ОСОБА_6 було обрано таке покарання у вигляді одного року позбавлення волі, яке фактично останній відбув.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

При новому розгляді справи апеляційному суду слід звернути увагу на те, яким чином має бути викладена резолютивна частина рішення у подібних справах щодо відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6 та першого заступника прокурора Рівненської області задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
О.В. Попович