ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси і кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси і кредит), обґрунтовуючи вимоги тим, що 27 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «Морський транспортний банк»), правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_3 як фізичною особою-підприємцем було укладено договір № 00314/Р, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 1 000 000 доларів США зі сплатою 12,9 % річних за фактичний період користування кредитом від фактичної суми заборгованості за кредитом терміном до 26 червня 2009 року для рефінансування кредиторської заборгованості перед іншим банком. У подальшому між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до вказаного кредитного договору у зв'язку зі зміною графіку погашення заборгованості, відповідно до яких позичальник отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 1 083 000 доларів США зі сплатою 12 % річних за фактичний період користування кредитними коштами від фактичної суми заборгованості за основним боргом за кредитом терміном до 26 червня 2013 року. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 13 серпня 2014 року виникла заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 10 256 838 грн 56 коп. Крім того, на забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором № 00314/Р від 27 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 00772/СР, посвідчений 20 серпня 2008 року приватним нотаріусом Диканського районного нотаріального округу, предметом якого є належне ОСОБА_3 нерухоме майно, у тому числі земельна ділянка, площею 5 612 кв. м, несільськогосподарського призначення, розташована по АДРЕСА_1, належна іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Посилаючись на те, що письмова вимога банку від 17 жовтня 2014 року про погашення зазначеної заборгованості залишена відповідачем без задоволення, позивач просив з метою погашення заборгованості у розмірі 10 256 838 грн 56 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - вищевказану земельну ділянку шляхом продажу її з прилюдних торгів у межах процедури, визначеної Законом України «Про виконавче провадження», за ціною, визначеною на підставі оцінки цього майна суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2016 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 00772-СР, посвідченого 20 серпня 2008 року приватним нотаріусом Диканського районного нотаріального округу Дубовою Т.В. за № 3424, укладеним між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_3, а саме на земельну ділянку загальною площею 5 612 кв. м несільськогосподарського призначення, кадастровий номер НОМЕР_1, яка на підставі державного акта на право власності землю НОМЕР_2 від 17 червня 2005 року з визначеними ним межами та схемою її розміщення належить ОСОБА_3 та знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом продажу цієї земельної ділянки на прилюдних торгах у межах процедури, визначеної Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 475 448 грн 64 коп., виходячи із вимог приорітетності згідно з ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», для погашення спочатку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 перед ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» у розмірі 501 094 грн 48 коп. на підставі договору іпотеки від 27 вересня 2006 року № 3-72-2006, укладеного цим банком та ОСОБА_3, а потім заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 перед ПАТ «Марфін Банк», за рахунок вартості якої погасити заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 00314/Р у розмірі 10 256 838 грн 56 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 8 672 296 грн 72 коп., заборгованості за процентами - 1 448 941 грн 54 коп., заборгованості за пенею та штрафом - 135 600 грн 30 коп., а також витрат, пов'язаних із зверненням стягнення на іпотечне майно, земельна ділянка якого також перебуває у іпотеці цього банку відповідно до договору іпотеки від 20 серпня 2008 року № 00772-СР. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від Полтавської області рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2016 року скасовано та провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ПАТ «Марфін Банк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, проте спірний кредитний договір було укладено ним не для розвитку чи інших потреб господарської діяльності, а для рефінансування заборгованості за кредитним договором з іншим банком (ТОВ «Банк «Фінанси та кредит»), який був укладений ним раніше. За таких обставин, суд дійшов висновку, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами у справі виникли не господарські, а кредитні правовідносини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що кредитний договір, укладений між ПАТ «Марфін Банк» та відповідачем як суб'єктом підприємницької діяльності, при цьому вказаний договір укладено з метою погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ПАТ «Фінанси та кредит», за яким ОСОБА_3 було отримано кредит із цільовим використанням коштів на реконструкцію і здачу в експлуатацію готельного комплексу, тобто для фінансування господарської діяльності відповідача як фізичної особи - підприємця. Спірний договір іпотеки, за яким позивач просить звернути стягнення, укладений на забезпечення належного виконання умов вищевказаного кредитного договору. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Проте погодитися із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як роз'яснено у п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17), Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити із того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік справ, що підвідомчі господарському суду, наведено у ст. 12 ГПК України. Зокрема, суди розглядають справи між юридичними особами у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Крім того, згідно зі ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу . Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції наведених положень законодавства не врахував та не звернув увагу на те, що предметом спору у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 20 серпня 2008 року № 00772/СР, укладеним між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_6 як фізичною особою, предметом якого є належна ОСОБА_3 як фізичній особі земельна ділянка, загальною площею 5 612 кв. м, несільськогосподарського призначення, розташована по АДРЕСА_1, тобто правовідносини стосуються виконання зобов'язань позивача як фізичною особою.

За таких обставин ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені із порушенням норм процесуального права та відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2016 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик