Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання дій незаконними, припинення дій, що порушують права, поновлення прав, внесення змін до договору, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим згодом та збільшеним позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») про визнання дій незаконними, припинення дій, що порушують права, поновлення прав, внесення змін до договору, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно укладеного 09 листопада 2005 року між ним та відповідачем договору № 1 «Про користування електричною енергією» він є споживачем послуг енергопостачання, проте через помилку в договорі, а саме з зазначенням того, що його будинок обладнано газової плитою, він сплачував надання таких послуг за завищеним тарифом, оскільки будинок обладнано не газовою, а електроплитою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Київенерго» здійснювати нарахування за електричну енергію для житлового будинку АДРЕСА_1, за тарифами, як для будинку, обладнаного електроплитою.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року зазначене рішення районного суду в частині зобов'язання ПАТ «Київенерго» здійснювати нарахування за електричну енергію для житлового будинку АДРЕСА_1, за тарифами, як для будинку, обладнаного електроплитою скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати повністю, рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог шляхом задоволення таких вимог, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності правових підстав для зобов'язання відповідача здійснювати нарахування за послуги енергопостачання для будинків обладнаних кухонними електроплитами, оскільки на час розгляду справи діяли нові тарифи на такі послуги, при цьому апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності інших позовних вимог ОСОБА_1.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

За положеннями ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У пункті 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28 липня 1996 року № 28 визначено, що населення - споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових потреб споживають електроенергію для потреб електроустановок, що належить їм за ознакою права власності або користування.

Відповідно до вимог пп. 1.3, 5.1 цих Правил постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між її власником та постачальником електричної енергії, а споживання електроенергії без договору не допускається.

Згідно з п. 1.6, 1.9 Правил користування електричною енергією договір на постачання електричної енергії має бути укладений постачальником електричної енергії з усіма споживачами, об'єкти яких розташовані на території здійснення ним ліцензованої діяльності постачальника електричної енергії.

Відповідно до положень п. 3.5 Правил споживання електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу в укладенні договору.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право на підключення електричної мережі у випадку виконання Правил користування електричною енергією .

У ст. 26 цього Законузазначено, що споживання електроенергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником.

Отже, існує законодавчо визначений порядок постачання та користування послугами енергопостачання.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником жилого будинку АДРЕСА_1, який обладнано кухонною електроплитою.

09 листопада 2005 року між сторонами було укладено договір № 1 «Про користування електричною енергією», на підставі якого відповідач надає послуги з енергопостачання.

У п. 8 вказаного договору зазначено, що приміщення споживача - будинок АДРЕСА_1 обладнано стаціонарною електроплитою, з відміткою «Газова».

Відповідно до п. 19 Правил споживання електричної енергії для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав про неправомірне нарахування йому починаючи з листопада 2005 року оплати послуг енергопостачання за завищеними тарифами через помилку в договорі щодо обладнання його будинку газовою плитою.

Проте, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 316 ЦПК України на вищезазначені положення закону уваги не звернув, доводів позивача належним чином не перевірив та не встановив дійсних обставин справи, зокрема не дослідив укладений між сторонами договір «Про користування електричною енергією» й не з'ясував чи відповідає викладена у ньому інформація щодо обладнання будинку ОСОБА_1 газовою плитою в дійсності, з урахуванням чого не вирішив питання щодо внесення змін до п. 8 вищевказаного договору та дійшов помилкового висновку щодо припинення дії цього договору, не звернувши уваги на умови його автоматичного продовження.

При цьому, зазначаючи про встановлення постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 220 від 26 лютого 2015 року нових тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, що на думку суду свідчить про безпідставність вимог ОСОБА_1, не врахував, що вказаною постановою змінено тарифи лише з 01 квітня 2015 року, а нарахування плати за такі послуги здійснюється позивачу з 2005 року й відповідно не з'ясував чинних тарифів за вказаний період та не перевірив правильність застосування таких тарифів при нарахуванні позивачу оплати за отримані послуги, унаслідок чого дійшов до передчасних висновків щодо правомірності дій відповідача та відсутності правових підстав для здійснення перерахунку вартості спожитої електроенергії позивачем.

Також з урахуванням вищезазначеного, судом взагалі не обґрунтовано та не вмотивовано висновок щодо безпідставності вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 212, 303, 304, 316 ЦПК України й не надав мотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко