УХВАЛА

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення сум за невиконання договірних зобов'язань за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона у квітні 2012 року отримала кредитну картку публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») «Універсальна». 24 квітня 2015 року з вказаної кредитної картки вона здійснила перерахування власних коштів у сумі 97 440 грн у рахунок внесення залогу по кримінальній справі. Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року залог їй було повернуто і для отримання цих коштів вона звернулась до Червонозаводського відділення державного казначейства України у м. Харкові. 6 жовтня 2015 року на її картку ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» казначейством було перераховано 97 440 грн. У той же день вона намагалась зняти вказані кошти зі своєї картки, однак зняття коштів виявилося неможливим у зв'язку із тим, що картку банком було заблоковано.

При зверненні до Харківського головного регіонального відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» їй було повідомлено, що рішення стосовно картки приймалось у головному офісі, за отриманням інформації необхідно звернутися на гарячу лінію за телефоном 3700, куди вона звернулась, проте на своє звернення відповіді вона не отримала.

З урахуванням зазначеного позивач просила стягнути з відповідача 97 440 грн суму депозиту, 1 201 грн - проценти за фактичну кількість днів користування депозитними коштами, 330 грн - 3 % річних за невиконання зобов'язань.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором на суму 97 440 грн, відсотки за користування депозитними коштами у сумі 1 201 грн, 3 % річних - 330 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року рішення районного суду змінено. Скасовано в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 відсотків за користування депозитними коштами у сумі 1 201 грн та відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що банк не виконав своїх зобов'язань з повернення коштів, а тому має нести цивільно-правову відповідальність (ст. ст. 625, 1061 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування депозитними коштами у сумі 1 201 грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки грошові кошти позивача знаходились на кредитній картці, а не на депозитному рахунку. В іншій частині апеляційний суд погодився з висновками районного суду.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що у квітні 2012 року ОСОБА_3 отримала кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна».

24 квітня 2015 року позивачем з вказаної кредитної картки було здійснено перерахування власних коштів у сумі 97 440 грн у рахунок внесення залогу по кримінальній справі.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року залог було повернуто ОСОБА_4, а 6 жовтня 2015 року на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» казначейством було перераховано 97 440 грн.

Також встановлено, що ОСОБА_3 намагалась зняти вказані кошти зі своєї картки, однак зняття коштів виявилося неможливим у зв'язку із тим, що картка заблокована.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 2 ст. 59, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має мотивувати це.

Заперечуючи проти позову банк посилався на те, що, оформлюючи картковий рахунок ОСОБА_3 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Згідно з п. 1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не з'ясував фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не встановив причини блокування карткового рахунку позивача, не надав належної правової оцінки діям банку з приводу блокування рахунку.

Відповідно до п. 1.1.3.2.14 Умов та правил банківських послуг банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

При цьому, стягуючи з відповідача на користь позивача кошти у сумі 97 440 грн, суд не перевірив доводи банку про те, що вказані кошти обліковуються на власному рахунку позивача, не привласнені банком і не використовуються ним, а тому відсутні підстави для стягнення зазначених коштів з власного рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, у рішенні апеляційного суду взагалі відсутні посипання на норми матеріального права, які врегульовують правовідносини, які виникли між сторонами, судом вони не встановлені. При цьому апеляційний суд послався на загальні норми зобов'язального права, не визначившись, який правочин укладено сторонами.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик