АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 759/10336/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8586/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

8 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Саліхова В.В., Кабанченко О.А.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1

Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 її права володіння, користування та розпорядження належним на праві власності майном: 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться у спільній частковій власності з ОСОБА_5, ОСОБА_3 шляхом її вільного доступу до приміщення квартири з наданням їй останніми ключів від всіх вхідних дверей.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_3 наступним чином: ОСОБА_4 виділено у користування кімнату площею 11,9 кв.м., а ОСОБА_5 та ОСОБА_3 кімнату площею 17,4 кв.м. з балконом, приміщення кухні, коридору туалетної та ванної кімнат залишено у спільному користуванні.

Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 її права володіння, користування та розпорядження належним на праві власності майном: 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_6, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у червні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона та відповідачі є співвласниками спірної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 є колишнім співвласником квартири.

З моменту виникнення у неї права власності на 1/3 частину квартири 18 листопада 2014 року і по теперішній час відповідачі перешкоджають у доступі до квартири, на особистий контакт не йдуть, на телефонні дзвінки не відповідають. Моральну шкоду обґрунтовує нервовим напруженням, фізичними та душевними стражданнями, погіршенням самопочуття на фоні захворювань .

У зв'язку із викладеним, просила суд усунути перешкоди у користуванні спільною частковою власністю шляхом вселення її у квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування зазначеною квартирою виділивши їй у користування кімнату площею 11,9 кв.м, а співвласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 кімнату площею 17,4 кв.м. Коридор, туалет, ванну, кухню залишити в загальному користуванні. Також просить зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні виділеною їй кімнатою та приміщенням загального користування; зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку як колишнього співвласника зазначеної квартири у зв'язку з припиненням права власності на неї, стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 24000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва серії НОМЕР_1, виданого 18 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 належить на праві власності 1/3 частина спірної квартири.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 296652 право власності позивача зареєстроване.

Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох кімнат: 17,4 кв. м. та 11,9 кв. м., кухня - 8,5 кв. м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня поєднана з коридором 10,05 кв.м. Квартира обладнана балконом 3,6 кв.м. Загальна площа квартири 52,43 кв.м.

На підтвердження факту не допуску позивача до спірної квартири надано лист Святошинського райвідділу про розгляд її звернення по факту неправомірних дій ОСОБА_5, а також перешкод у користуванні 1/3 частиною квартири в якому зазначено, що в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини для вирішення яких необхідно звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженій у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами чиняться перешкоди позивачці щодо проживання та користування належній їй частці спірної квартири, встановлючю порядок користування спільною власністю, суд першої інстанції виходив з обставин справи та технічної можливості виділення у користування ОСОБА_4 кімнати площею 11,9 кв. м, а відповідачам - кімнати площею 17,4 кв.м із примикаючим балконом.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що спірна квартира знаходиться у спільній власності сторін - по 1/3 частині, що виділення в користування позивачу житлової кімнати розміром 11,9 кв.м без виплати іншім співвласникам грошової компенсації, є порушенням їхнього права власності майном., з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є власниками спірної квартири у рівних частках.

Житлова площа спірної квартири складає 29,3 кв.м., таким чином, на кожного із співвласників припадає по 9,77 кв. м житлової площі ( по 1/3 частині).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з правового аналізу даної норми, вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Виділяючи у користування позивачки кімнату площею 11,9 кв.м, суд першої інстанції правильно виходив з того, що співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним з співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500 цс 15.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що надання у користування позивачу кімнати площею 11,9 кв.м. порушує права інших співвласників, оскільки їх частка стане меншою, оскільки зменшення частки відповідачів у житловій площі у відношенні до їх ідеальних часток є не суттєвим та таке зменшення не впливає на права та інтереси сторін, враховуючи конфліктну ситуацію, що склалася відносно користування спірною квартирою.

При визначенні порядку користування жилим приміщенням допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Рішення суду в частині визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірною квартирою в апеляційному порядку не оскаржене і колегією суддів не перевірялось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді