22-ц/775/540/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Жамбровський С.І.
Доповідач: Зайцева С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„01 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.

за участю секретаря : Герасимової Г.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В :

Додатковим рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року : доповнено рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя, і зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, наступними пунктами : - стягнуто з ОСОБА_1. в дохід держави недоплачений при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 512 грн.; - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням суду від 14 червня 2016 року ОСОБА_1 подана апеляційна скарга ,в якій просила додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням суду від 27 квітня 2016 року судом першої інстанції не було вирішено питання щодо розподілу між сторонами судових витрат . Цивільна справа була повернута до міського суду для прийняття додаткового рішення щодо судових витрат. В додатковому рішенні суд першої інстанції зазначив ,що сторони взагалі не підіймали питання про розподіл судових витрат ,тому суд і не розглядав дане питання. Суд зазначив, що при подачі позовної заяви не було сплачено суми судового збору щодо позовних вимог про визнання договору відчуження автомобіля недійсним та стягнув з неї 512 грн. на користь держави . Також суд стягнув з ОСОБА_2 на її користь 11 грн. З додатковим рішенням не згода ,так як вважає,що в повній мірі при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір . Крім того , суд першої інстанції не виконав ухвали апеляційного суду від 03 червня 2016 року та не вирішив питання щодо розподілу судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1,представник ОСОБА_4,ОСОБА_2,ОСОБА_3 не з*явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи шляхом отримання 25 серпня 2016 року телефонограм зареєстрованих в журналі телефонограм № 1 за №№ 1545,1546,1547 (т.2. а.с.84-87 ).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю доповідача,дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя та із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя ні в позовних заявах ,ні окремо сторони про стягнення судових витрат питання не ставили.

Ухвалою судді апеляційного суду Донецької області від 03 червня 2016 року цивільна справа була повернута до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення судових витрат ,суд першої інстанції виходив з того,що ОСОБА_1, при подачі позовної заяви про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя, було сплачено судовий збір у сумі 3033,28 грн., але виходячи з ціни позову, вона повинна була сплатити судовий збір у розмірі 3546,07 грн., а саме за вимогу майнового характеру про визнання договору відчудження автомобіля SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE недійсним у сумі 2000 грн., за вимогу майнового характеру про визнання права власності на квартиру у сумі 546,07 грн., за вимогу майнового характеру про визнання права власності на автомобіль SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE, як належну частку спільно сумісної власності у сумі 1000 грн. Недоплачена сума судового збору у розмірі 512 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

По зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, було сплачено судовий збір у сумі 933 грн.

Враховуючи пропорційність задоволених вимог ,суд першої інстанції провів взаємозалік сум, які підлягають стягненню із сторін та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 грн.

Проте погодитися з вказаним висновком суду неможливо виходячи з наступного .

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема,частиною п*ятою статті 119 ЦПК передбачено ,що до позовної заяви додається документ,що підтверджує сплату судового збору. Ціну позову визначає позивач у позовній заяві. Відповідно до ч. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обовязковою вимогою до змісту позовної заяви.Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона покликається.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя (т.1.а.с. 3-6).

В матеріалах справи також містяться заяви про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя від 11 січня 2016 року та від 27 квітня 2016 року (т.1. а.с. 119, 226).

Як встановлено, позивач ОСОБА_1 при поданні позовної заяви, яка надійшла до суду першої інстанції 15 вересня 2015 року, сплатила судовий збір на загальну суму 3033,28 грн. (2546,08 грн. +487,20 грн.) (т.1.а.с. 1, 2).

05 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя ,сплативши суму судового збору у розмірі 487,20 грн.(т.1.а.с.33-36). На виконання ухвали Вугледарського міського суду Донецької області від 24 листопада 2015 року про залишення зустрічного позову без руху, у зв*язку із неповною сплатою судового збору , ОСОБА_2 проведено доплату суми судового збору 445,80 грн. (т.1 .а.с.97,100,101,104).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

У разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи розмір судового збору за первісним позовом попередньо судом з подальшою сплатою недоплаченої суми не визначався .

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"(із змінами і доповненнями від 25 вересня 2015 року) - розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Отже,оцінка правильності визначення ціни позову здійснюється судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. У разі, якщо ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, суд зобовязаний відкрити провадження у справі (за умови що інших недоліків не має), але одночасно іншою ухвалою вирішує питання про визначення розміру судового збору, встановлює строк для його сплати (наприклад, до попереднього судового засідання), а у разі несплати достягує судовий збір з позивача або ж вирішує питання про повернення надлишково сплаченого судового збору.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВС України № 2 від 12.06.2009 р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові від позову, а при задоволенні позову з відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою від 22 вересня 2015 року при відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя ,суддя перевіряв виконання позивачем вимог ст.ст.109-121 ЦПК України, визнання судового збору сплаченого ОСОБА_1 при подачі позовної заяви в розмірі меншому ,ніж передбачено законом встановлено не було , а тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави недоплаченої суми при подачі позовної заяви судового збору у розмірі 521 грн.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розподіл майна подружжя задоволено частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в рівних долях, по одній другій частині кожному, як спільно нажите майно під час шлюбу.

Визнано майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, а саме: спальний гарнітур «Чанті», вартістю 3397 грн., диван кутовий «Венеція», вартістю 2754 грн., телевізор «Самсунг», вартістю 6000 грн., пральну машину «Канді», вартістю 327 грн., диван «Фьюжен», вартістю 3286 грн., кухонний куток «Фараон, вартістю 1143 грн., шафу-стінку «Польська», вартістю 6530 грн., кухонні меблі, вартістю 5820 грн., шафу-купе «Меранті», вартістю 16000грн., на загальну суму 45257 грн., обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на нерухомі вбудовані кухонні меблі, вартістю 5820 грн.

Виділено ОСОБА_1 з майна спільної сумісної власності: спальний гарнітур «Чанті», вартістю 3397 грн., диван кутовий «Венеція», вартістю 2754 грн., пральну машину «Канді», вартістю 327 грн., кухонний куток «Фараон», вартістю 1143 грн., шафу-стінку «Польська», вартістю 6530 грн., диван «Фьюжен», вартістю 3286 на загальну суму 17437 грн. , визнавши особисте право власності на це майно.

Виділено ОСОБА_2 з майна спільної сумісної власності: шафу-купе «Меранті», вартістю 16000 грн., телевізор «Самсунг», вартістю 6000 грн., на загальну суму 22000 грн., визнавши право особистої власності на це майно.

Стягнуто з ОСОБА_2 компенсацію ОСОБА_1 за виділення більшої частки із спільної сумісної власності в сумі 4563 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Так,відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення ,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Якщо позов задоволено частково ,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При поданні позовної заяви ОСОБА_1 сплачено до суду першої інстанції судовий збір на загальну суму 3033,28 грн. (2546,08 грн.-позовні вимоги майнового характеру +487,20 грн.-позовні вимоги немайнового характеру )(т.1.а.с.1.2). ОСОБА_5 при поданні вимог майнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 933 грн. (487,20 грн.(т.1.а.с.33)+445,80 грн.(т.1.а.с.101) .

Як вбачається з рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2016 року судом вимоги сторін задоволені частково.

Враховуючи загальне правило розподілу судових витрат між сторонами, передбачене ст.88 ЦПК України ,обґрунтованість доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку ,що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 532,95 грн.,виходячи з наступного розрахунку (44 740,50 грн. х100 : 254 607 грн.=17,57%; 3033,28 грн.х17,57% = 532,95 грн.). З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 493грн.,виходячи з наступного розрахунку (49303,50 грн.х100:93300грн.=52,84% ; 933 грн.х 52,84%=493 грн.).

Таким чином,апеляційний суд приходить до висновку про скасування додаткового рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року ,та ухвалення нового рішення про стягнення документально підтверджених судових витрат за подання до суду позовної заяви та з урахування пропорційно до розміру задоволених вимог : з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 532, 95 грн.,та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 493 грн.

Керуючись ст.ст. 307,309,316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Додаткове рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 14 червня 2016 року - скасувати , ухвалити нове рішення .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 532 (п*ятсот тридцять дві) грн. 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 493 (чотириста дев*яносто три) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Судді: