Справа № 152/963/16-ц
У Х В А Л А

27 вересня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді Вінницької області в залі суду заяву представника позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_1 про відвід судді Славінської Н.Л. у справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним, його скасування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

29.06.2016 року ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді від 30.06.2016 року провадження у справі відкрито і справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні на 13.07.2016 року, яке відкладено у звязку із неявкою відповідача, на 27.07.2016 року.

Ухвалою суду від 27.07.2016 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.08.2016 року.

02.08.2016 року, до початку розгляду справи по суті, до Шаргородського районного суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання майна спільною сумісною власністю і виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання.

Ухвалою суду від 02.08.2016 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

29.08.2016 року Апеляційним судом Вінницької області скасовано ухвалу Шаргородського районного суду від 02.08.2016 року і передано питання про прийняття зустрічного позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Цивільна справа надійшла до Шаргородського районного суду з Апеляційного суду Вінницької області 15.09.2016 року і передана головуючому у справі судді 20.09.2016 року, після виходу із щорічної відпустки.

Розгляд справи по суті судом не розпочинався через заявлення представниками сторін клопотань та їх вирішення судом, через оскарження у апеляційному порядку ухвали суду.

26.09.2016 року до початку розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву про відвід головуючому у справі судді Славінській Н.Л.

Заява про відвід головуючого у справі судді мотивована виникненням сумнівів у обєктивності та неупередженості судді з наступних підстав, а саме: 1) суддею Славінською Н.Л., на його думку, порушено норми процесуального законодавства, так як допущено до апеляційного оскарження ухвалу про відмову в прийнятті зустрічного позову, яка, відповідно до вимог ст.293 ЦПК України, оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає; 2) суддя Славінська Н.Л. повторно повинна розглядати питання про прийняття зустрічного позову у справі, з приводу чого висловила свою думку в ухвалі від 02.08.2016 року про відмову в прийнятті зустрічного позову, яка скасована Апеляційним судом Вінницької області, в описовій частині ухвали якого від 29.08.2016 року зазначено про необхідність прийняття протилежного судового рішення, що викликає сумнів у неупередженості судді.

В судовому засіданні 27.09.2016 року представник позивача ОСОБА_1 підтримав заяву про відвід, вважає її обґрунтованою, такою, що підлягає задовленню, оскільки він та позивачка не довіряють судді Славінській Н.Л., що, на його думку, унеможливлює подальше слухання цієї справи під головуванням останньої.

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заяву про відвід судді Славінської Н.Л., вважає, що вона підлягає задоволенню. Крім того, пояснив, що також вважав за необхідне подати заяву про відвід судді Славінської Н.Л., так як вважає, що вона буде упередженою при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову після скасування ухвали про відмову в його прийнятті Апеляційним судом Вінницької області, та при ухваленні судового рішення у цій цивільній справі.

Суддя Славінська Н.Л. пояснень в судовому засіданні щодо заявленого відводу не надавала, зіславшись на те, що ч.1 ст.24 ЦПК України передбачено право особи, якій заявлено відвід, надавати пояснення.

Розглянувши заяву представника позивача про відвід судді суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Статтею 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч.1 ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків (…) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.п.103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_5 проти України» від 09.01.2013 року (остаточне 27.05.2013 року), «Для того, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, слід звернути увагу…на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного… Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необєктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та (2) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності… Проте між субєктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати обєктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (обєктивний критерій), а й може бути повязана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій)… Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції субєктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога обєктивної безсторонності…».

Аналогічний правовий висновок зроблено Європейським судом з прав людини у п.п.49, 50 рішення у справі «Білуха проти України».

В заяві про відвід судді представник позивача зазначив про порушення судом норм процесуального законодавства, оскільки допущено до апеляційного оскарження ухвалу суду, яка не підлягає оскарженню, в силу вимог ст.293 ЦПК України.

Статтею 293 ЦПК України дійсно не передбачено порядку оскарження ухвали про відмову у прийнятті зустрічного позову.

Проте, нормами Конституції України, ЦПК України та нормами міжнародного права, зокрема, Конвенції про захист прав людини і основоположних, гарантується забезпечення кожному права на доступ до правосуддя.

Саме з цих вимог виходив суд, ухвалюючи рішення про оскарження такого виду ухвал, як про відмову у прийнятті зустрічного позову.

Ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 29.08.2016 року не містить вказівки про прийняття зустрічного позову до провадження, проте містить висновок про те, що суд першої інстанції не мав законних підстав для відмови у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, у звязку із чим передано питання про прийняття зустрічного позову на новий розгляд до суду першої інстанції, тому безпідставним є висновок про необєктивність та упередженість судді при повторному вирішенні цього питання та при розгляді справи в цілому.

Разом з тим, оскільки представник позивача заявляє, що не довіряє судді Славінській Н.Л., його думка підтримана представником відповідача, приходжу до висновку, що заява представника позивача про відвід судді Славінської Н.Л. підлягає задоволенню з метою уникнення в подальшому стверджень сторін та їх представників про упередженість та необєктивність судді при ухваленні судового рішення у цій цивільній справі.

При цьому, права позивача та відповідача не порушуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 20, 23-24, 210 ЦПК України, на підставі ст.ст.1, 124, 8 Конституції України, ст.ст.1, 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

ухвалив:

Заяву представника позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_1 про відвід судді Славінської Н.Л. задовольнити.

Передати справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним, його скасування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом в канцелярію Шаргородського районного суду для проведення повторного автоматичного розподілу справи автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: