Справа № 740/321/16-ц Провадження № 22-ц/795/1623/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Хандога В. М. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Острянського В.І., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Шапко В.М.,
за участю:представника позивача - Ковальчука Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року стягнуто на користь ПАТ«УкрСибБанк» в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором та відсоткам за користування кредитом в сумі - 13 102 долари США 91 цент, 9 024 гривні 84 копійки пені, а також у рівних частинах з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 2391 гривня 03 копійки з кожного у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, висновки суду є помилковими. Так, апелянт вказує на те, що позивачем не надано жодного письмового доказу про виконання своїх зобов'язань по кредитному договору, не підтвердженого факту отримання кредитних коштів. Апелянт звертає увагу на те, що позивачем надано розрахунки заборгованості, які не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст.57-59 ЦПК України та в ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Судом не взято до уваги практику, яка відображена в рішенні Вищого господарського суду України від 28.09.2011 по справі № 10/52 пд, яка кореспондується з п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009. Судом не застосовано правової позиції, що викладена в постанові ВСУ від 19.03.2014 у справі №6-20цс14. Також, апелянт звертає увагу суду на те, що довіреність видана на ім'я ОСОБА_8 засвідчує, що він є провідним юрисконсультом, а не бухгалтером і тому складати розрахунок заборгованості не міг. Судом не використано правові норми, які повинні бути застосовані при вирішенні даного спору. Так, суд не розглянув наступні доводи: договори споживчого кредитування в іноземній валюті за своєю юридичною природою не є кредитними договорами, а є класичним прикладом договорів позики, тому питання про дострокове повернення кредиту має розглядатися одночасно з вимогами про розірвання договору відповідно до ст. 651 ч.2 ЦК України. Крім того, апелянт зазначає, що суд мав зупинити провадження по даній справі, оскільки у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ перебуває справа за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Укрсиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася. Про час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 25.08.2016 поштового відправлення.

Представник позивача послався на безпідставність апеляційної скарги, просив в її задоволенні відмовити, надавши відповідні пояснення.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася. В силу частини 6 статті 74 та частини 3 статті 76 ЦПК України є особою, що належно повідомлена про час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач свої зобов'язання виконав, а відповідачі на момент розгляду справи в суді заборгували банку та не погашають кредит та проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 14.01.2016 року.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи за наступних підстав.

По справі встановлено, що 15.05.2008 між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та позичальником ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у розмірі 15 000,00 доларів США, а відповідач взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами у сумі, строки та на умовах, що передбачені даним кредитним договором (а.с.6).

Додатковою угодою №2 від 25 листопада 2013 року сторони домовились про перенесення щомісячних строків сплати процентів (а.с.14).

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_6, між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_7 15.05.2008 року було укладено договір поруки № 31506Р65, відповідно до умов якого ОСОБА_7, у разі порушення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_6, несе солідарну з нею відповідальність перед кредитором (а.с.21).

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а позичальник свої зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, припинивши сплату коштів 26.01.2015, внаслідок чого станом на 14.01.2016 утворилася заборгованість, яка складає 13102,91 доларів США (з яких: 11551,20 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом та 1551,71 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом) та пеня у розмірі 9024,84 грн (з яких: 2281,69 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 6743,15 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом).

Згідно з пунктом 4.1 договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ "УкрСиббанк" звернувся через поштове відділення 21.01.2016 (а.с.54).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.1048, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В судовому засіданні було встановлено, що боржник належним чином не виконала свій обов'язок по поверненню кредитних коштів. З огляду на це, висновок суду першої інстанції щодо стягнення з неї в солідарному порядку з поручителем суми заборгованості та пені є таким, що відповідає вимогам закону.

Доводи апелянта щодо не доведення позивачем самого факту отримання кредиту та невідповідності умов в договорі щодо отримання кредиту в швейцарських франках є безґрунтовними. Факт виконання банком своїх зобов'язань по наданню кредиту встановлений рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2016. Також цей факт підтверджується частковим виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань в період з 2008 по 2015 роки. Щодо умови договору про отримання кредиту в швейцарських франках, то вказані обставини були предметом розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ "УкрСиббанк" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. В задоволенні цього позову було відмовлено рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2016, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.05.2016. В силу ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Незгода апелянта з розрахунком заборгованості до уваги апеляційним судом не приймається.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач надав розрахунок, зміст якого відповідачами не спростований. Останні не надали суду першої інстанції будь-яких доказів, які свідчать про його неповноту або неправильність. Зокрема, не було надано суду власних розрахунків заборгованості з яких можливо було б зробити висновок про помилковість розрахунку, що наданий позивачем; відповідачами не були надані будь-які платіжні документи, які б свідчили, про неврахування позивачем якогось з платежів внесених на погашення боргу. Не заявлялося відповідачами і клопотання про призначення відповідної експертизи. З огляду на це, дані твердження апелянта є голослівними.

Доводи, що розрахунок заборгованості засвідчений провідним юрисконсультом, а не бухгалтером є безґрунтовними, оскільки довіреністю №30-2/44581на ім'я ОСОБА_8, що видана ПАТ "УкрСиббанк" 01.10.2015 передбачено право цієї особи завіряти власним підписом копії документів, що подаються до суду у в зв'язку з виконанням повноважень по представленню інтересів ПАТ "УкрСиббанк" в усіх судах (а.с.51).

Не може бути підставою для скасування рішення суду і твердження апелянта щодо безпідставного відхилення її клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду касаційною інстанцією її касаційної скарги на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2016 та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 27.05.2016. Відповідно до ст.203 ч.1 п. 3 ЦПК України, провадження у справі може бути зупинено лише до часу набрання рішенням суду законної сили. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2016 набрало законної сили 27.05.2016. Зупинення провадження у справі до розгляду касаційною інстанцією суперечило б ст.203 ч.1 п. 3 ЦПК України.

Підстави для застосування практики Вищого господарського суду України, яка міститься в рішенні від 28.09.2011 по справі № 10/52 пд при розгляді даної справи у колегії суддів апеляційного суду відсутні, оскільки даним рішенням не встановлювалися обставини, що пов'язані з розглядом даної справи.

Доводи апелянта щодо можливості дострокового стягнення боргу лише за умови одночасного вирішення питання про розірвання кредитного договору ґрунтуються на хибному розумінні й тлумаченні правових норм, що регламентують спірні правовідносини. За змістом ст. 651 ч.2 ЦК України, на яку посилається апелянт, договір може бути розірвано за рішенням суду лише за вимогою однієї із сторін. Така вимога жодною з сторін договору у даній справі не заявлялася, тому суд, в силу ст. 11 ЦПК України, не мав права розглядати це питання.

Відсутні підстави і для застосування правової позиції ВСУ, що викладена в постанові від 19.03.2014 у справі №6-20цс14, оскільки строк позовної давності по жодному платежу позивач не пропустив, про що було вказано судом першої інстанції в своєму рішенні.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Ухвалою судді Апеляційного суду Чернігівської області від 04 серпня 2016 року відстрочено ОСОБА_6 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в сумі 5260,25 грн до ухвалення судового рішення у справі. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь державного бюджету міста Чернігова.

Керуючись ст. 88,303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір на користь державного бюджету міста Чернігова за подачу апеляційної скарги в сумі 5260 (п'ять тисяч двісті шістдесят) грн 25 коп.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: