Провадження № 22-ц/773/1812/16 Категорія: 2 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Грушицького А.І.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Другий відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, про визнання права власності на майно та зняття арешту, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 11 серпня 2015 року державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ в рамках виконавчого провадження № 34449140, за виконавчим листом №2-6/2011, виданим 07.09.2011 року Демидівським районним судом Рівненської області, про стягнення солідарно з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитом у розмірі 1224085,77 грн. було описано та арештоване майно, а саме металевий гараж №84, який належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: вул. Чернишевського, 2 в м Луцьку, Волинської області, загальною площею 18,5 кв.м., що підтверджується актом опису та арешту майна.

Позивач зазначала, що даний гараж не є приватною власністю відповідача ОСОБА_3, а є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ст.53 СК України, оскільки придбаний сторонами під час шлюбу, За вказаних обставин з урахуванням уточнення і зміни позовних вимог просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину металевого гаража та виключити з-під арешту описане та арештоване майно, належне їй, а саме: 1/2 частини металевого гаража і зняти арешт із цього майна.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину металевого гаража №84, що знаходиться в гаражному кооперативі «Стир», який розташований в м. Луцьку на вул. Чернишевського, 2. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірний гараж належить на праві спільної власності подружжя, що підтверджено належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 28 грудня 1978 року згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 305639, виданого Луцьким міським відділом ЗАГС Волинської області, між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб (а.с.6).

01 грудня 2008 року на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 25.11.2008 року видано свідоцтво про право власності на спірний металевий гараж виконкомом Луцької міської ради Волинської області та 22 грудня 2008 року зареєстровано право власності на нерухоме майно в КП «Волинське ОБТІ» за ОСОБА_3 (а.с.7-8).

Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_6 від 30.07.2012 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-6/2011, виданим 07.09.2011 року Демидівським районним судом Рівненської області, про стягнення солідарно з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості по кредиту в розмірі 1224085,77 грн.

В межах виконання виконавчого листа №2-6/2011 29 липня 2015 року складено акт опису та арешту майна, за яким описано та арештовано нерухоме майно, а саме: металевий гараж № 84, що знаходиться в гаражному кооперативі «Стир», який розташований в м. Луцьку на вул.Чернишевського, 2.

Відповідно до ст.ст. 17, 19, 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець своєю постановою відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема виконавчого листа суду та може накластиарешт на майно та кошти боржника.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку.

Статтею 61 СК України передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з вимогами ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановивши, що спірний гараж належить ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя, беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_3 не заперечував щодо обставин набуття у спільну власність подружжя зазначеного в позові майна і повністю визнав позовні вимоги, керуючись вимогами ст.ст. 60, 70 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачкою права власності на ? частину спірного гаража.

В задоволенні позовних вимог суд першої інстанції відмовив, однак оскільки ні позивач ОСОБА_1, ні відповідач ОСОБА_3, а також третя особа Другий відділ ДВС Луцького МУЮ не оскаржували в цій частині судове рішення, а доводи апеляційної скарги відповідача ВАТ «Державний ощадний банк» стосуються лише оспорювання рішення суду в частині задоволених вимог, тому колегія суддів, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, додержуючись положень закону про межі апеляційного оскарження судового рішення, у частині відмови в позові рішення суду не переглядає.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, а тому підстав для скасування його колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді