Справа № 460/708/15 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/5274/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 7 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору недійсним,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 7 червня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що в січні 2015 року відповідачем в телефонному режимі його було повідомлено про наявність в нього заборгованості перед банком в сумі 149178, 92 грн. та про необхідність її погашення. Наявність даної заборгованості позивач також виявив на своїй інтернет-сторінці «Приват24». Вказує, що в період з грудня 2014 року по карточці було здійснено ряд транзакцій, покладено певну суму коштів, які були зняті в іноземній валюті в банкоматах на території ОСОБА_3 по місцевому курсу валюти. За результатами проведених операцій на рахунку дебетової карточки залишався залишок коштів і ніякого кредиту не було. Згодом, згідно рішення відповідача було змінено курс валюти, в січні-лютому 2015 року нараховано заборгованість в сумі 149178,92 грн. Стверджує, що не є боржником, оскільки письмово не укладав зобовязання щодо отримання та погашення овердрафту або іншого виду кредиту, не погоджував умови щодо його розміру, строків, процентів, тощо. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що 15 вересня 2014 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського дебетового карткового рахунку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанку», наступної видачі клієнту дебетової пластикової картки міжнародного зразка.

З часу укладення договору позивач користувався банківським дебетовим картковим рахунком, зокрема в період грудня 2014 року позивачем було розміщено на рахунку грошові кошти в національній валюті, а під час перебування на території ОСОБА_3 з використанням дебетової пластикової картки в банкоматах місцевих комерційних банках-еквайрів було знято грошові кошти в іноземній валюті.

В подальшому, в результаті курсової різниці, яка мала місце під час здійснення транзакції іноземної валюти по обмінному курсу банку еквайра, та обмінного курсу купівлі-продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на момент обробки операції банком-емітентом, виникла заборгованість по дебетовому картковому рахунку позивача в сумі 149178,92 гривень.

Встановлено, що ОСОБА_2 виявив наявність вищезазначеної заборгованості по дебетовому картковому рахунку із заявленої усної претензії представника банку та на інтернет-сторінці «Приват24».

Судом встановлено, що на момент укладення договору банківського дебетового карткового рахунку між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, був чинним п.1.1.2.1.11 Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк», який передбачав, що у разі виникнення заборгованості Власника по Картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках Клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління НБУ № 223 від 30 квітня 2010 року, емітент зобовязаний забезпечити наявність у договорі таких умов, зокрема, як види платіжних операцій, які клієнт має право здійснювати з використанням спеціального платіжного засобу, порядок розгляду спорів, відповідальність емітента, тощо.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована па встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 638 цього Кодексу визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Відповідно до вимог ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Згідно з п.п. 14.1, 14.8 та 14.12 ст. 14 цього Закону електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобовязаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом, забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. З умовами договору про використання електронного платіжного засобу користувач має можливість ознайомитись також па офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», що відповідає вимогам ч.2 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд установив, що 15 вересня 2014 року сторони уклали договір банківського дебетового карткового рахунку у формі приєднання, який оформлено шляхом підписання позивачем заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк». Позивач був ознайомлений із вказаними Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті Банку та відповідно надаються для ознайомлення стороні договору і ним надано згоду на виконання таких при підписанні вказаної заяви-анкети, що є фактичною письмовою згодою на виконання таких умов. При укладенні договору приєднання особа, яка приєднується до виконання Умов та Правил надання банківських послуг не взмозі у інший спосіб ніж підписання заяви-анкети (згоди на виконання згаданих умов) підтвердити своє ознайомлення із цими умовами та правилами, розуміння вказаних умов та правил та згоду і необхідність щодо їх виконання. В іншому випадку договір приєднання не може бути укладеним, що випливає із природи вказаного договору.

Оспорюваний пункт договору узгоджується з Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням. Емітент зобовязаний забезпечити наявність у договорі умови про порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування клієнта, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти, тощо). Емітетнт (банк) зобовязаний у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням спеціального платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцію у визначеному договором порядку. Ці положення враховані судом першої інстанції.

Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Також за змістом ст.ст.1066, 1069 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» міжбанківський переказ між банками - учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів - нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем. Якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку, встановленому Національним банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Судом враховано, що на час укладання договору банківського дебетового карткового рахунку, була чинною постанова Національного банку України №223 від 30 квітня 2010 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», у п.9.3 якої передбачався обовязок емітента у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням спеціального платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією у порядку, визначеному договором.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, пятої та шостої ст.203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Частинами3 та 5 зазначеної правової норми визначено, що якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оскаржувані умови договору стосуються підстав, порядку та строків оплати заборгованості, що може виникати з передбачених підстав, до них підлягає застосуванню ч.13 Закону, яка зазначає, що несправедливими є умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до абз.5 ч.4 ст.18 даного Закону положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті про несправедливі умови договору не застосовуються до: 1) операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем; 2) договорів про купівлю/продаж: іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті. Оскільки предметом договору про надання банківських послуг є обслуговування банком карткового рахунку позивача, а оспорюваним пунктом договору регулюються правовідносини при виникненні заборгованості держателя при здійсненні операцій з валютою, в тому числі і внаслідок номінування (купівлі-продажу) позивачем за межами України суми коштів із національної в іноземну валюту за курсом іноземного банку, правові підстави для визнання оспорюваного пункту договору недійсним з підстав, що такі є несправедливими та суперечать положенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні. Пунктом 4 ч.5 ст.19 Закону визначено, що як агресивні забороняються форми підприємницької практики, зокрема, у виді вимоги оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання.

Згідно з п. 1.4 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за умовами договору позивач є держателем електронного платіжного засобу, фізичною особою, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів, з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Пунктом 1.27 ст.1 цього Закону визначено, що плвтіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Статтею 28 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено особливості виконання міжбанківського переказу, ініційованого за допомогою електронного платіжного засобу. Статтею 28.2 цього Закону передбачено, що міжбанківський переказ між банками - учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуваннямелектронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем.

Згідно зі ст. 28.5 вказаного Закону якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку, встановленому Національним банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Відповідно до п.3 розділу IX міжбанківські перекази за операціями з використанням електронних платіжних засобів Постанови Національного банку України № 705 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» емітент зобовязаний у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням електронного платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією в порядку, визначеному договором.

Наведені правові норми є спеціальними у цих правовідносинах. Вони визначають порядок формування курсової різниці, яка може виникати після номінування користувачем картки суми коштів із національної в іноземну валюту за межами України та купівлею банком-емітентом на міжбапківському валютному ринку України тієї кількості іноземної валюти, що була знятою в банкоматі іноземного банку клієнтом.

Встановлено, що на час укладання договору оспорюваний пункт відповідав вимогам норм ЦК України, а також нормам спеціального законодавства щодо обовязку ПАТ «КБ «Приватбанк» формування курсової різниці при знятті позивачем коштів валюти рахунку в іноземній валюті та купівлею відповідачем необхідної кількості іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.2-5 ст.13 цього Кодексу.

Частинами 2-5 ст.13 ЦК України серед іншого визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Суд прийшов до вірного висновку, що оспорюваний пункт укладеного договору банківського дебетового карткового рахунку в момент укладення не суперечив вимогам законодавства, жодним чином законні права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту, не порушені.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 7 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді