Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

справа № 610/17/16-ц

№ 2/610/135/2016

м. Балаклія 26.01.2016 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.,

за участі

секретаря: Паточка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади селища Андріївка в особі Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 13 по вулиці Крупської у селищі Андрівка Балаклійського району Харківської області.

В обґрунтування вказує про те, що її померлий чоловік за договором довічного утримання отримав у власність спірний будинок, однак договір не зареєстрував, речові права не зареєстровані. З цієї підстави нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України позивач просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач надав заяву про визнання позову, просив розглянути справу за відсутності його представника.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

22 березня 2001 року позивач ОСОБА_1, діючи за довіреністю від імені ОСОБА_2, уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання за яким, зокрема, у власність ОСОБА_3 був переданий спірний житловий будинок з надвірними будівлями № 13 по вулиці Крупської у селищі Андрівка Балаклійського району Харківської області літ. «А» житловою площею 33,39 кв.м., сарай літ. «Б», льох літ. «В», огорожа № 1-2, вбиральня № 3, ? частина колодязя № 4. Вказане майно належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 01.03.2001р. Андріївською селищною радою Балаклійського району Харківської області, зареєстрованого 01.03.2001р. у Балаклійському БТІ Харківської області за реєстровим № 3079.

Договір був нотаріально посвідчений, але не був зареєстрований у Балаклійському БТІ Харківської області згідно до ст. 227 ЦК Української РСР (1963р.), про необхідність чого зазначено у його тексті.

Наступного дня, 23 березня 2001 року ОСОБА_2 помер, а 27 березня 2015 року помер і ОСОБА_3

22 вересня 2015 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу ОСОБА_4 заведено спадкову справу за заявою позивача-дружини померлого ОСОБА_3 Інших заяв від спадкоємців, які претендують на спадщину, в межах строку для прийняття спадщини не надійшло. Заповітів ОСОБА_3 не залишив. Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а відносно спірного житлового будинку 15 грудня 2015 року винесено постанову про відмову у його видачі внаслідок того, що за даними Балаклійського БТІ Харківської області станом на 31.12.2012р. право власності на нього зареєстровано за ОСОБА_2, речові права на нього за спадкодавцем не зареєстровані.

Відповідно до ч. 1 ст. 426 ЦК Української РСР (1963р.) в редакції станом на час укладення договору, договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу).

ЦК УРСР безпосередньо не передбачає обов'язкової державної реєстрації договорів довічного утримання, як це зроблено щодо інших угод з відчуження нерухомості, зокрема, за договорами купівлі-продажу, міни, дарування (статті 227, 242, 244 ЦК УРСР).

Виникнення права власності на квартиру у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладення договору, не пов'язано. Момент укладення договору є часом, з якого право власності переходить від відчужувача до набувача і відчужувач набуває право на утримання. Обставини реєстрації договору в БТІ набувачем не перебувають у правовому зв'язку з виникненням у набувача права власності.

За змістом статті 425 ЦК УРСР мається на увазі не фактична передача майна, а згода відчужувача на передачу майна набувачеві, у якого право власності на це майно виникає з моменту нотаріального оформлення договору довічного утримання, тобто незалежно від фактичної передачі майна.

Внаслідок смерті власника житлового будинку ОСОБА_3 його право власності не може бути зареєстровано в державних реєстрах.

Згідно до правил статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з положень ст. 1261 ЦК України, констатуючи наявність у позивача прав, як спадкоємиці першої черги за законом, на житловий будинок - спадщину, що залишилась після смерті 27.03.2015 року чоловіка ОСОБА_3, яку вона прийняла шляхом своєчасної подачі відповідної заяви до нотаріуса, в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1 (24.07.1961р.н., рнокпп НОМЕР_1) право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті 27 березня 2015 року чоловіка ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями № 13 по вулиці Крупської у селищі Андрівка Балаклійського району Харківської області літ. «А» житловою площею 33,39 кв.м., сарай літ. «Б», льох літ. «В», огорожа № 1-2, вбиральня № 3, ? частина колодязя № 4, відповідно до даних його технічної інвентаризації станом на 22.03.2001р.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.М. Стригуненко