01.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/5004/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/5004/16-ц
2/205/2491/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права користування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати за ним право користування квартирою 1 будинку 36 по вул. Віктора Мерзленка (стара назва Хуліана грімау) в м.Дніпро;

зареєструвати його в квартирі АДРЕСА_1 (стара назва Хуліана грімау) в м.Дніпро;

зобов'язати Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 34 укласти з позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг на квартиру АДРЕСА_2 (стара назва Хуліана Грімау) в м. Дніпро та відкрити на його імя особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 (стара назва Хуліана Грімау) в м. Дніпро.

Ухвалою суду від 17.08.2016р. позовну заяву залишено без розгляду в частині позовної вимоги про реєстрацію ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 (стара назва Хуліана Грімау) в м.Дніпро.

Ухвалою суду від 01.09.2016р. позовну заяву залишено без розгляду в частині позовної вимоги до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 34 про зобов'язання укласти договір про надання житлово-комунальних послуг на квартиру АДРЕСА_2 (стара назва Хуліана Грімау) в м. Дніпро та відкрити особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 (стара назва Хуліана Грімау) в м. Дніпро.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю.

Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Наймачем квартири АДРЕСА_1 (стара назва Хуліана грімау) в м.Дніпро була ОСОБА_2, яка померла 01.07.1994р.

Крім неї у кватирі проживали та були зареєстровані її сини ОСОБА_3 (з 24.04.1980р.) та ОСОБА_4 (з 21.10.1983р.).

Водночас, ОСОБА_4 помер 12.10.2000р., а ОСОБА_3 16.11.2008р.

Крім вищевказаних осіб, у спірній квартирі без реєстрації з моменту народження 01.12.1986р. проживає ОСОБА_1, що підтверджується ОСОБА_5 від 17.05.2012р., 13.07.2015р., 22.02.2016р., 02.08.2016р., а також показами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були допитані у судовому засіданні як свідки.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №126219, виданим 13.06.2001р.

Судом також встановлено, що ордер, на підставі якого до спірної квартири вселялись ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було втрачено до 1997 року і до КЖЕП №34 не передавався, остання реєстрація місця проживання за відповідною адресою мала місце у 1983 році, що підтверджується листом КЖЕП №34 від 30.05.2016р.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до положень ст.65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на загальні засади регулювання відносин користування житловими приміщеннями, що є об'єктом права державної або комунальної власності, таке користування повинно відбуватись за наявності письмового договору найму житлового приміщення, який підлягає відповідній реєстрації, обов'язковість якого випливає зі змісту ст. 810 ЦК України, 61-63 ЖК УРСР.

Так, відповідно до ч.2 ст. 810 ЦК України, підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Статтею 61 ЖК Української РСР визначено, що безпосередньо користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що вирішуючи спори про користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що позивач у малолітньому віці був вселений у спірну квартиру до свого батька як член сімї наймача, а відтак відповідно до ч.2 ст.65 ЖК Української РСР набув рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням.

За таких обставин, втрата ордеру, на підставі якого вселялись ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, під час передачі будинку на обслуговування до КЖЕП № 34, а також відсутність реєстрації позивача за відповідною адресою не може бути підставою для позбавлення права користування житлом позивача, який жодних порушень не вчиняв.

Спірна квартира була місцем постійного проживання позивача з моменту його вселення, позивач відкрито й безперервно користувався таким житловим приміщенням, ніс відповідні витрати по утриманню квартири, сплачував необхідні комунальні та інші обов'язкові платежі, тобто позивач несе усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Суд враховує й ту обставину, що будь-які зацікавлені особи, у тому числі Дніпропетровська міська рада, будь-яких дій, що спрямовані на виселення позивача з вказаної квартири, або позбавлення його можливості користування такою квартирою у встановленому законом порядку не вчиняла, до суду з такими позовами не зверталися.

З огляду на наведені обставини справи та вимоги матеріального закону, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а за позивачем слід визнати право користування вказаним житловим приміщенням.

Керуючись ст.65 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права користуваннязадовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою 1 в будинку 36 по вул. Віктора Мерзленко (стара назва Хуліана Грімау) в м. Дніпро.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7