Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власницею квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстрований відповідач, який на протязі тривалого часу, а саме з травня 2014 року там не проживає, не сплачує комунальні послуги, а також не приймає участі в утриманні цієї квартири. Факт перебування відповідача зареєстрованим у зазначеній квартирі перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на користування та володіння квартирою. На підставі викладеного просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 3 у будинку № 10 по вул. Озеро Хасан в м. Маріуполі.

Позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1998 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 25/100 частин квартири АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано 21.12.2008 року у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 41493.

07 березня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 07.03.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області.

Згідно довідки № 166 від 23.03.2016 року, виданої головою КСН «Іллічівець», ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, не проживає з травня 2014 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з травня 2014 року, тобто понад року без поважних причин, що підтверджується довідкою, складеною головою КСН «Іллічівець».

За таких обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_2 підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою № 3 у будинку № 10 по вул. Озеро Хасан в м. Маріуполі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою № 3 у будинку № 10 по вул. Озеро Хасан в м. Маріуполі Донецької області.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов