Провадження № 2-о/235/274/16
Справа № 235/28/70/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 травня 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Іванченко І.О.

за участю:заявника ОСОБА_1

за участю представника заявника ОСОБА_2

за участю заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його рідна мати ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 7,55 га, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. На його користь мати склала заповіт, згідно якого все майно заповіла йому. Він постійно з 1990 року по день її смерті до ІНФОРМАЦІЯ_3 мешкав разом з матір»ю за адресою: АДРЕСА_1, однак зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2. Оскільки він постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент її смерті за одною адресою, проте був зареєстрований за іншою адресою, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з пропущенням шестимісячного строку. Просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав вимоги, наполягав на задоволенні заяви.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала заяву, наполягала на її задоволенні. Підтвердила той факт, що її рідний брат ОСОБА_1 разом зі своєю родиною фактично проживав за місцем проживання їх матері ОСОБА_4, за адресою : АДРЕСА_1 з 1990 року по день її смерті.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила факт проживання заявника ОСОБА_1 за місцем проживання його матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 з 1990 року по день її смерті.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила той факт, що заявник на момент смерті його матері ОСОБА_4 проживав разом з останньою за адресою: АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати заявника ОСОБА_4 ( а.с. 8)

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_4 та посвідченого виконавчим комітетом Сергіївської селищної ради остання здійснила розпорядження стосовно свого майна, а саме належне їй право на земельну ділянку частку (пай) згідно сертифікату серії НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,5042 га згідно державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 та належний будинок АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 ( а. с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а. с. 8).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Сергіївської селищної ради та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 10).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у заведенні спадкової справи для видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4, оскільки спадкоємцем пропущено шестимісячний строк для подачі заяви, який починається з часу відкриття спадщини, як того вимагає п. 3 ст. 1268, 1270 ЦК України, оскільки з довідці виданої Сергіївською сільською радою вказано, що спадкоємець без реєстрації мешкав с. Сергіївка Красноармійського району пров. Садовий,2 ( а. с. 12).

Згідно довідки, виданою виконкомом Сергіївської сільської ради від 17.09.2014 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1960 року народження по день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживали без реєстрації і вели спільно господарство ОСОБА_1, син 1966 року народження, з 1990 року по цей час та ОСОБА_8, невістка, 1968 року народження, з 1991 року по цей час, згідно особового рахунку НОМЕР_3 погосподарської книги № 1 на 2011-2015 роки Сергіївської сільської ради ( а. с. 11).

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 на час смерті своєї матері ОСОБА_4 проживав разом з нею з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.

Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем ОСОБА_1 права на отримання спадку.

Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими , які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,5,7,8,10,14,57-60,208-209,212-218,256 ЦПК України,-

В И Р І ШИ В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1 з січня 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької

області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час

проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили пісдя закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: