РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/16992/15-ц

Провадження № 2-о/643/23/16

19.01.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про встановлення факту смерті та родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить: встановити факт смерті 01.10.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у с. Червоносільське Амвросіївського району Донецької області України, а також факт того, що померла ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1.

В обґрунтування заяви зазначила, що у звязку з військовими діями у Донецькій області восени 2014 року вона забрала до себе на тимчасове проживання у м. Харків свою матір ОСОБА_2, яка проживала та була зареєстрована у своєму будинку в с. Червоносільське Амвросіївського району Донецької області. В м. Харкові її матір 02.09.2014 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та прийнята на пенсійний облік в УПФУ в Московському районі м. Харкова. У вересні 2015 року її мати поїхала в Донецьку область провідати свій маєток у с. Червоносільське, де 01.10.2015 року у віці 93 років померла. Факт її смерті підтверджується довідкою з лікарні та Свідоцтвом про смерть серії ДНР № 007337, яке було видане 02.10.2015 року Амвросіївським районним відділом РАЦС ДНР. Після смерті матері вона має право на отримання в УПФУ матеріальної допомоги на поховання матері, а також неотриманої пенсії останньої. В УПФУ в Московському районі м. Харкова свідоцтво про смерть матері, яке видане у ДНР, не приймають. Крім того, в її свідоцтві про народження її прізвище та прізвище матері зазначені як Ричаговська, у свідоцтві про смерть прізвище матері зазначене як ОСОБА_2. Вказана помилка у прізвищах ставить під сумнів факт родинних стосунків заявника та її померлої матері, що вимагає підтвердження їх родинних відносин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву та викладені в ній доводи підтримала в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Управління пенсійного фонду України Московського району м. Харкова, в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення представника УПФУ в Московському районі м. Харкова від 17.11.2015 року, в яких представник заінтересованої особи зазначає, що надані ОСОБА_1 документи (свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті, видані органами т.з. «ДНР»), не можуть бути підставою для виплати їй допомоги на поховання та недоотриманої пенсії померлої матері. Крім того, документально не підтверджені родинні стосунки, оскільки у свідоцтві про народження та свідоцтві про укладення шлюбу вказано прізвище Рычаговская, а у свідоцтві про смерть Рочагивская. Також у довідці від 16.12.2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, вказано, що довідка видана ОСОБА_3, тоді як по батькові померлої Михайлівна.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявником надано суду Свідоцтво про смерть серії ДНР № 007337, видане Амвросіївським районним відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки.

Крім того, суду надано довідку про причини смерті (до форми № 106/ у № 243), видану 02.10.2015 року Центром первинної санітарної допомоги в Амвросіївському районі Донецької народної республіки.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Вирішуючи питання відносно того, чи можуть бути вказані вище документи, видані органами Донецької народної республіки, належними та допустимими доказами, якими може бути підтверджений факт смерті, суд керується наступним.

Як вбачається з постанови Верховної Ради України від 27.01.2015 року, вказаною постановою затверджено звернення Верховної Ради України щодо визнання так званих "ДНР" і "ЛНР" терористичними організаціями.

В постанові Верховної Ради України від 04.02.2015 року також зазначено на тому, що "ДНР" і "ЛНР" є терористичними організаціями.

В постанові від 21.04.2015 року Верховна Рада України наголосила на тому, що друга фаза збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами ОСОБА_4 Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян ОСОБА_4 Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України.

Таким чином, Верховною Радою України зазначено на нелегітимності утворення та існування Донецької народної республіки.

Частиною 8 ст. 8 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Аналогічні положення містить ст. 8 ЦК України, відповідно до якої якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Так, частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи положення вказаних вище постанов Верховної Ради України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд приходить до висновку, що надані заявником довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, видані органами Донецької народної республіки, згідно законодавства України є недійсним та не можуть створювати правових наслідків.

Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави оцінювати вказані вище свідоцтво про смерть, а також довідку про причину смерті, видані ДНР, в якості документів, які згідно законодавства України мають юридичну силу, можуть створювати правові наслідки та бути доказом в даній цивільній справі.

Надану заявником фотокартку із зображенням могили, суд також не може визнати належним, допустимим та достатнім доказом, яким може підтверджуватись факт смерті ОСОБА_3

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_3, заявником суду не надано.

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті ОСОБА_3

Щодо вимог заявника про встановлення факту родинних відносин між нею та померлою, а саме встановлення факту того, що померла ОСОБА_2 є матірю заявника ОСОБА_1, суд також відмовляє в їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Як вбачається з доводів заяви ОСОБА_1, встановлення факту родинних відносин з померлою ОСОБА_3 їй необхідно для отримання в УПФУ Московського району м. Харкова матеріальної допомоги на поховання останньої та її неотриманої пенсії.

Проте, враховуючи, що судом відмовлено у встановленні факту смерті ОСОБА_3, відсутні підстави для задоволення заяви щодо встановлення факту родинних відносин між померлою ОСОБА_3 та заявником з метою отримання останньою допомоги на поховання та пенсії ОСОБА_3

Керуючись ст. 10, 11, 59-60, 208-209, 212-215, 218, 256259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.