АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/439/16 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

14 квітня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

секретар - Танцюра О.В.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 жовтня 2010 року по справі №2-8490/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 борг в сумі 79099,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США, а також судові витрати в розмірі 120,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 790,99 грн.

На виконання вказаного рішення 9 вересня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист №2-8490/10.

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 15 червня 2010 року він повернув ОСОБА_2 10000,00 доларів США, підтвердженням чого є розписка, написана ОСОБА_2, а тому відсутні підстави для виконання виконавчого листа. Крім цього, виконавчий лист видано через 5 років після винесення судового рішення, при цьому ОСОБА_2 не звертався до суду із заявою про поновлення строку для видачі виконавчого листа, не представив документи щодо поважності причин пропуску вказаного строку.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2-8490/10 таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити. В обґрунтування зазначених апеляційних вимог вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки виконавчий лист видано і пред'явлено до виконання через 4 роки після ухвалення рішення, без проведення судового засідання та без належного повідомлення щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Крім цього, суд безпідставно зобов'язує ОСОБА_1 сплатити борг повторно, так як 23.06.2010 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 борг у сумі 10 000 доларів США, про що ОСОБА_2 власноручно написав розписку, однак суд безпідставно не врахував її.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку, що не встановлено обставин, які свідчать про те, що виконавчий лист №2-8490/10 не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а також враховував ту обставину, що на час постановлення ухвали обов'язок боржника по ньому не виконаний. При цьому суд критично оцінив розписку про повернення боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визначає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 10 000 доларів США.

Провадження у справі було відкрито 27 серпня 2010 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 борг в сумі 79099,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США.

Із змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні при розгляді справи про стягнення з нього боргу, позов визнав повністю.

При розгляді справи по суті у вересні - жовтні 2010 року ОСОБА_1 не повідомляв суду обставин щодо повернення ним боргу у червні 2010 року ОСОБА_2 та написання останнім розписки, не представляв цієї розписки суду, а навпаки, визнав наявність боргу.

За таких обставин суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, критично оцінив розписку про повернення боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування ухвали суду з підстав неврахування розписки про повернення боргу.

Посилання ОСОБА_1 на ст.371 ЦПК України, відповідно до якої заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана норма регламентує порядок поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, а не видачу останнього.

Чинним законодавством встановлені строки для предявлення виконавчого листа до виконання, однак видача виконавчого листа судом строком не обмежена.

Отже, суд правомірно видав виконавчий лист за рішенням, яке набрало законної сили.

Разом з тим, ОСОБА_2 не звертався в суд із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання, і таке питання судом не розглядалось.

Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 30.11.2015 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого листа №2-8490/10 від 9.09.2015 року у зв'язку із пропуском строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, що в свою чергу також підтверджує необґрунтованість посилань заявника на ст.371 ЦПК України, так як питання про поновлення даного строку не вирішувалось.

Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3