Справа № 500/4854/16-ц
Провадження № 2/500/2747/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

08.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, яким просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 306164,38 грн., мотивуючи тим, що 31.11.2011 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно вищевказаного договору ОСОБА_2 надала у борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 300 000 грн. Передачу грошей було здійснено 31.01.2011 року до підписання договору позики, про що позичальником було складено відповідну розписку. Згідно підпункту «б» пункту 2 договору позики сторони за ним домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31.12.2015 року. Позика була надана відповідачу для придбання двокімнатної квартири в м. Одеса. За кошти, отримані в борг на умовах договору позики від 31.01.2011 року, ОСОБА_3 в березні 2011 року придбала квартиру в місті ОСОБА_4. Позичені за договором позики від 31.01.2011 року кошти ОСОБА_3 у передбачений договором строк не повернула. З початку 2016 року ОСОБА_2 неодноразово зверталась до відповідача в усній формі з вимогою повернути суму боргу, передану згідно розписки, однак ОСОБА_3 відмовилась виконувати взяті на себе зобовязання, що грубо порушує права ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

В судове засідання відповідач не зявився, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надала до суду заперечення на позовну заяву та просить застосувати строки позовної давності.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2016 року позовна заява ОСОБА_2 в частині вимог стягнення інфляційних збитків в розмірі 14400,00 грн. була залишена без розгляду.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

В судовому засіданні встановлено, що 31.01.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики № 01/01/2011. ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 у борг суму 300 000 грн., що підтверджується розпискою, згідно якої відповідач взяв у борг зазначені кошти та зобовязався повернути їх строком до 31.12.2015 року.

Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі.

Як вбачається з розписки від 31.01.2011 року відповідач взяв у ОСОБА_2 у борг 300 000 грн. строком до 31.12.2015 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на день предявлення позову складається з:

-суми основного боргу 300000,00 грн.;

-трьох процентів річних 6164,38 грн. (за 01.01.2016 року 06.09.2016 року, 3000000*250 днів*3/365/100 = 6164,38 грн.).

В звязку з зазначеним, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості в розмірі 306164,38 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки договором визначений строк виконання зобовязання.

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги були задоволенні, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3061,64 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики № 01/01/2011 від 31.01.2011 року, що складає 306164,38 грн., з яких основна заборгованість 300000,00 грн., 3 % річних 6164,38 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 3061,64 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4