РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/20143/14-ц

Провадження № 2/638/662/16

17.05.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника Зміївської О. Ю.

з участю позивача ОСОБА_2

з участю позивача ОСОБА_3

з участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 07.10.2012 року приблизно о 18 год. 15 хв. ОСОБА_6 керуючи технічно справним автобусом «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1, що належить ТОВ Фірмі «НЕМО ЛТД» та рухався по вулиці Бєлгородське шосе в місті Харкові з боку Академіка Курчатова в напрямку вулиці Академіка Проскури, зі швидкістю близько 50 км/год. На шляху прямування по вказаному автошляху, в районі заїзду до кафе «Колиба», розташованого по вулиці Помірки, 27, у місті Харкові, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність і рухаючись по вищевказаній ділянці автошляху, не врахував дорожню обстановку, а саме темній час доби, і при виникненні небезпеки - пішохода ОСОБА_8, який переходив проїжджу частину з ліва направо по ходу його руху, якого він об'єктивно міг виявити, несвоєчасно застосував заходи до зниження швидкості аж до зупинки транспортного заходу та скоїв на нього наїзд, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті пішохода ОСОБА_8 Постановою старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції Мережко О. А. від 25.10.2012 року - ОСОБА_5 визнаний потерпілим. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2013 року було закрито кримінальне провадження у зв'язку зі смертю обвинуваченого. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автобусом «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1 належить на праві власності ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД». Водій автобуса на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» і виконував свої трудові обов'язки. Згідно полісу №АВ/6759577 від 04.05.2012 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 07.10.2012 року цивільно-правова відповідальність ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» була застрахована Народною фінансово-страховою компанією «Добробут», а забезпеченим транспортним засобом є автобус «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 поніс витрати матеріального характеру, пов'язані з організацією похорон батька - ОСОБА_8, а саме: послуги ГСКП «Ритуал» у розмірі 5316 грн.; витрати по організації поминального столу в розмірі 10946, 00 грн. та 720, 00 грн.; витрати з придбання вінків з живих квітів у сумі 5000, 00 грн.; витрати по організації поминального столу (40 днів) у розмірі 9880, 00 та 498, 60 грн.; витрати з виготовлення пам'ятника в розмірі 11000, 00 грн. Загальна сума матеріальної шкоди оцінена позивачами у розмірі 43348, 60 грн. ОСОБА_5 звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про відшкодування моральної та матеріальної шкоди Приватним акціонерним товариством «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» та отримав відповідь, згідно якої у зв'язку з систематичним порушенням законних вимог Нацкомфінпослуг, було затверджено розпорядження від 04.10.2013 року №3485 «Про відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації Приватного акціонерного товариства «Народна Фінансово-страхова компанія «Добробут» до 03.04.2014 року. Відповідно до звіту тимчасової адміністрації ПрАТ «НФСК «Добробут» не може повноцінно дотримуватись вимог щодо забезпечення платоспроможності, проте є доцільним продовжувати виплати по страховим випадкам за рахунок фонду захисту потерпілих МТСБУ. Також позивачі стверджують, що зазнали моральної шкоди, яка виразилась в утраті рідної людини та душевних стражданнях і переживаннях у зв'язку з цим. Син - ОСОБА_5 оцінює її у розмірі 100000,00 грн.; дружина - ОСОБА_3 оцінює її теж у розмірі 100000, 00 грн. Також внаслідок отриманих нервових стресів була вимушена звернутись до медичної установи за лікуванням, в процесі якого було витрачено 1232, 81 грн., що є матеріальною шкодою. Син - ОСОБА_2 моральну шкоду оцінює у розмірі 100000, 00 грн., адже через душевні переживання і страждання у зв'язку із загибеллю батька перебуває у безвихідному становищі, приниженому стані, позбавлений здатності ефективно працювати. Просять суд позов задовольнити, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» спричинену моральну шкоду по 100000, 00 грн. на кожного позивача, а також спричинену матеріальну шкоду у розмірі 43348, 60 грн. на користь ОСОБА_5, та 1232, 81 грн. на користь ОСОБА_3.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» - ОСОБА_4 - у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважає вимоги позивачів необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України закрито у зв'язку зі смертю обвинуваченого. Однак, із цього рішення не зрозуміло в чому полягають протиправні дії водія ОСОБА_6, який ступінь його вини та відсутні посилання на обставини, що спричинили смерть ОСОБА_8. Також вважає, що не можливо визначити, чи звертались позивачі до страховика із заявою про страхове відшкодування, чи отримали будь-яке рішення про виплату страхового відшкодування, чи зверталися вони до МТСБУ про отримання страхового відшкодування. Також вважає, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, а тому стягненню не підлягають. Наданий позивачами рахунок-замовлення №002855 не є розрахунковим документом, що підтверджував би факт оплати вартості придбаних товарів та послуг у КП «Ритуал». Вважає, що витрати на пам'ятник повинні бути стягнуті у межах граничної вартості стандартних пам'ятників у даній місцевості , тобто для міста Харкова це 3000, 00 грн.; витрати на траурні вінки для міста Харкова становлять 624 грн. Щодо матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування ОСОБА_3, вважає, що відшкодування вони не підлягають, оскільки відсутній безпосередній причинний зв'язок між захворюванням та смертю близької людини, а також не має правового обґрунтування на стягнення такої шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди, то як визначено позивачами одним із факторів моральних страждань є відсутність добровільної допомоги зі сторони відповідача, проте це не так. ОСОБА_6 покінчив життя самогубством від моральних страждань, а тому ніякої добровільної допомоги він надати не змін та уже не зможе; а Товариство з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» при похованні надало безкоштовно автотранспорт на прохання Харківського обласного ДАІ для перевезення людей, про що свідчить наказ №18-10/12 від 08.10.2012 року та чотири дорожніх листи. Вважає, що розмір моральної шкоди визначений позивачами занадто великий та не відповідає судовій практиці. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши доводи позивачів, представника відповідача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до пункту 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 Цивільного кодексу та розділом III Закону № 1961-IV - «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000100 від 22.11.2012 року відносно ОСОБА_6, затвердженого 23.12.2012 року старшим прокурором відділу прокуратури Харківської області радником юстиції Чирик В. Г., 07.10.2012 року близько 18 год. 15 хв. ОСОБА_6 керував технічно справним автобусом «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1, що належить ТОВ Фірмі «НЕМО ЛТД», рухався по вулиці Білгородське шосе в місті Харкові зі сторони вулиці Академіка Курчатова в напрямку вулиці Академіка Проскури, зі швидкістю близько 50 км/год. В ході руху по вказаній автодорозі у районі заїзду до кафе «Колиба», розташованого по вулиці Помірки, 27, у місті Харкові, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8, який перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу його руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 був смертельно травмований. Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6, які знаходяться в причинному зв'язку з подією, виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автобусом «MAN NL 202», проявив необачність і, рухаючись на вищевказаній ділянці автодороги, не врахував дорожню обстановку у вигляді темного часу доби, і при виникненні небезпеки - пішохода ОСОБА_8, який перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу його руху, якого він об'єктивно міг виявити, несвоєчасно вжив заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу і скоїв на нього наїзд, що спричинило тяжкі наслідки.

У діях водія ОСОБА_6 вбачались ознаки складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2013 року (справа №638/135/13-к, 1-кп/638/21/13) кримінальне провадження №40000100 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України закрито у зв'язку зі смертю обвинуваченого, цивільний позов залишено без розгляду.

У відповідності до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Як встановлено матеріалами справи та ніким не заперечувалось у судовому засіданні, водій автобуса - ОСОБА_6 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» і виконував свої трудові обов'язки.

Згідно з частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно полісу №АВ/6759577 від 04.05.2012 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 07.10.2012 року цивільно-правова відповідальність ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» була застрахована Народною фінансово-страховою компанією «Добробут», а забезпеченим транспортним засобом є автобус «MAN NL 202», р/н НОМЕР_1 (а. с. 6).

Нормою цивільного кодексу, а саме статтею 1187 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1200 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

При цьому, у відповідності до частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Таким чином, завдана матеріальна шкода підлягає задоволенню в межах її доведеності. Також суд враховує Постанову Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03.10.2008 року №45, відповідно пункту 4 якої, витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги проводяться тільки за наявності документів (довідок, рахунків тощо), що підтверджують відповідні витрати на день поховання, які зазнані страхувальником, сім'єю потерпілого або іншими особами, але не вище розмірів витрат на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг для управлінь виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Так, згідно додатку до постанови правління Фонду, для Харківської області встановлено наступні розміри витрат на поховання потерпілого: придбання труни - 900 грн.; поховальні обряди цивільні, релігійні (ритуал, свічки, молитвеники, хустки, вінки, траурні стрічки та інше) - 624 грн.; виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше - 3000 грн. Отже, з урахуванням наведеного, матеріальні шкода, спричинена ОСОБА_5, пов'язана з організацією похорон батька, підлягає стягненню з відповідача у розмірі: 900,00 грн. + 624,00 грн. + 3000,00 грн. = 4524, 00 грн. Витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, а тому витрати по організації поминального столу в розмірі 10946, 00 грн., що підтверджує рахунок ФО-П ОСОБА_11 від 09.10.2012 року та 720, 00 грн. що підтверджує рахунок ФО-П ОСОБА_11 від 09.10.2012 року витрати по організації поминального столу (40 днів) у розмірі 9880, 00 грн., що підтверджує рахунок СПДФО ОСОБА_12 від 12.11.2012 року, а також фіскальним чеком №0731 від 15.11.2012 року та 498, 60 грн., що підтверджують фіскальні та товарні чеки, стягненню з відповідача не підлягають.

Щодо матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_3, а саме витраченими коштами за лікування у розмірі 1232, 81 грн., суд приходить до висновку про відсутність безпосереднього причинного зв'язку між захворюванням та трагічною загибеллю чоловіка потерпілої, а тому витрати за лікування з відповідача стягненню не підлягають.

З приводу відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Як роз'яснено у пункті 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями працівника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» - ОСОБА_6 позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, які є близькими родичами померлого ОСОБА_8, проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивачів щодо стягнення моральної шкоди у розмірі по 100000, 00 грн. на кожного потерпілого завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачам були спричинені моральні страждання, що безумовно змінили їхній нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі по 30000, 00 грн. кожному позивачу. Одночасно суд наголошує, що доводи відповідача щодо відсутності моральних страждань позивача спростовуються наступним.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 втратили рідного батька, ОСОБА_3 - чоловіка, кожен з них пережив горе, що виразилося в душевних переживаннях і стражданнях, що безумовно змінило їхній нормальний життєвий ритм.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності із частиною 1 статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачем було заявлено відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 344581, 41 (100%), а задоволенню підлягає 94524, 00 грн. (приблизно 1/3), то судовий збір, який повинен був сплатити позивач при поданні позову майнового характеру, проте не сплачував у зв'язку з віднесенням його до категорії осіб, яка звільнена від сплати судового збору (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи - статті 5 Закону України «Про судовий збір»), підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто 1/3 від 1 % ціни позову, що складає приблизно 1148 грн. 60 коп.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» про відшкодування шкоди підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 8, 11, 15, 16, 23, 1167, 1168, 1172, 1187, 1200 ЦК України, ПП ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03.10.2008 року №45, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 4524 (чотири тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Немо ЛТД» на користь держави судовий збір у 1148 (одна тисяча сто сорок вісім) грн. 60 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: