Справа № 752/6521/16-ц
Провадження № 2/752/4256/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.08.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору факторингу частково недійсним, застосування наслідків недійсності договору, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про визнання договору факторингу частково недійсним, застосування наслідків недійсності договору.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27 червня 2007 року між АКІ "УкрСиббанк" та ним укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач отримав від банку кредит в сумі 180 000 дол. США і зобов"язувався повернути зазначений кредит до 27 червня 2028 року.

В забезпечення виконання даного кредитного договору між сторонами були укладені договори іпотеки № 58027 від 27 червня 2007 року та договір іпотеки № 58028 від 27 червня 2007 року.

13 лютого 2007 року між АТ "УкрСиббанк" і ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого клієнт зобов"язується передати у власність фактору, а фактор прийняти вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року було змінено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2011 року та вирішено, що до стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" підлягає сума заборгованості у загальному розмірі 1 959 919 грн. 94 коп.

04.04.2016 р. приватним нотаріусом КМНО Кобелевою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29151777 від 07.04.2016 р., яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29154053 від 07.04.2016 р, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, за ТОВ "Кей-Колект".

Позивач вважає, що договір факторингу № 2 від 13 лютого 2012 року, укладений між ПАТ "УкрСиббанк" і ТОВ "Кей-Колект", повинен бути визнаний недійсним, оскільки у ТОВ "Кей-Колект" відсутня генеральна ліцензія НБУ на здійснення валютних операцій та будь-яка інша ліцензія з надання фінансових послуг. Перехід прав вимоги до позивача за вкзаним договором, що суперечить вимогам закону, впливає на права та інтереси ОСОБА_1, оскільки до ТОВ "Кей-Колект", яке, на думку позивача, не є банківською установою із відповідним статусом, правомочностями, обмеженнями, повноваженнями, тощо та із якою позивач не перебував у договірних чи будь-яких інших стосунках та такого наміру не мав, переходить право вимоги до позивача, а також така отримує право вимоги до позивача, яке за законом їй передане бути не може та відповідно без законних підстав зареєстрував право власності на об"єкти нерухомості. Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року кредитором у зобов"язанні за вказаним кредитним договором залишається ПАТ "УкрСиббанк", тому всі права вимоги заборгованості за кредитним договором, додатковою угодою до нього та договором іпотеки, які укладені з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, залишити за ПАТ "УкрСиббанк". Рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження на ТОВ "Кей-Колект" відсутнє, тобто ТОВ "Кей-Колект" не мав законного права на здійснення будь-яких правових дій відносно вимоги за кредитним договором № 0 від 27.06.2007 р.

Також позивач зазначає, що вартість квартир, що зареєстровані за ТОВ "Кей-Колект", не відповідає реальному стану розрахунків між сторонами кредитного договору відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2012 р.

Крім того, на момент прийняття нотаріусом оскаржуваного рішення в квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована та постійно в ній проживала неповнолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном якого є позивач на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2009 року.

На даний момент позивач позбавлений права власності на вищевказані дві квартири та відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2012 р. з нього з тих же підстав підлягає стягненню сума заборгованості у загальному розмірі 1 959 919 грн. 94 коп. Тому, на думку позивача, за оспорюваним договором факторингу відбувся не перехід права вимоги за кредитним договором, а незаконне та безпідставне покладення відповідальності за зобов"язанням на позвача у подвійному розмірі.

За таких підстав, позивач просить визнати недійсним договір факторингу № 2 від 13 лютого 2012 року, укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект", в частині відступлення ПАТ "УкрСиббанк" ТОВ "Кей-Колект" прав вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 червня 2007 року. Також просить визнати неправомірним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Кобелевої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29154053 від 07.04.2016 р. та індексний номер 29151777 від 07.04.2016 р.; зобов"язати приватного нотаріуса КМНО Кобелєву А.М. поновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ТОВ "Кей-Колект" в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що весь період після отримання грошових коштів від банку за договором кредиту № 0 від 27.06.2007 р. для боржника існує кредитор і він не звільняється від виконання своїх зобов"язань в цілому. До моменту отримання від нового кредитора витребуваних документів боржник може не платити саме новому кредитору, але не звільняється від виконання своїх зобов"язань на користь первісного кредитора і закон захищає боржника лише тим, що визнає виконання первісному кредитору належним.

Відповідач ПАТ "УкрСиббанк" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелева А.М. в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

27 червня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк", та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого АКІБ "УкрСиббанк" видав позивачу кредит в ноземній валюті в сумі 180 000,00 доларів США. Позивач зобов"язувався повернути кредит в терміни та розмірах, що встанволені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніш 27.06.2028 р.

В забезпечення вказаного кредиту, в тому числі було укладено договір поруки № 124371 від 27 червня 2007 року.

Також встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 27.06.2007 р., 27.06.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., зареєстрований в реєстрі №3080. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру, загальною площею 34,70 кв.метрів, жилою площею 19,60 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 27.06.2007 р., 27.06.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., зареєстрований в реєстрі №3078. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності двокімнатну квартиру, загальною площею 51,40 кв.метрів, жилою площею 30,90 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

13 лютого 2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" і ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого АТ "УкрСиббанк" передав ТОВ "Кей-Колект" права вимоги, а ТОВ "Кей - Колект" прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти.

Відповідно до виписки з додатку 1 до договору факторингу, в тому числі, було відступлено і право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.06.2007 р. Відступлена заборгованість позивача складала:

- за кредитом 168 571,36 доларів США,

- за відсотками по кредиту - 91 346,60 доларів США.

13 лютого 2012 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі прав вимоги.

07 березня 2012 року позивачу та поручителю були направлені повідомлення про відступлення права вимоги за договорами.

Таким чином, з 13 лютого 2012 року ПАТ "УкрСиббанк" не є стороною за вказаним договором про надання споживчого кредиту. Всі права відступлено ТОВ "Кей-Колект".

04 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29151777 від 07.04.2016 р., якм вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: м Київ, АДРЕСА_3 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29154053 від 07.04.2016 р., яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, за ТОВ "Кей-Колект".

Предметом спору, зокрема є відповідність вимогам закону договору факторингу.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Звертаючись у суд з даним позовом про визнання недійсним договору факторингу №2 від 13 лютого 2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" в частині передачі боргу по кредитному договору № 0 від 27 червня 2007 року, позивач зазначає про те, що ТОВ «Кей-Колект" не має ліцензії на здійснення валютних операцій, а також що законом не передбачено право фактора на придбання вимоги до фізичної особи - не суб'єкта господарювання.

Проте, такі доводи позивача не грунтуються на вимогах закону і не відповідають установленим судом обставинам.

Відповідно до п.11) ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою, право надавати яку відповідно до ч.5 ст.5 цього Закону мають фінансові установи з урахуванням вимог Цивільного кодексу України і цього Закону.

Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами договору факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг установлюються законом про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. При цьому ні ЦК України, ні цей Закон не містять будь-яких обмежень щодо складу осіб, відносно яких може бути відступлено право вимоги.

Посилання позивача та його представника на п.п.1.2. розпорядження №231 від 03.04.2009 Нацкомфінпослуг в чинній на момент укладення оспорюваного договору редакції, відповідно до якої у фактора немає прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб'єкта господарювання, - не заслуговують на увагу з огляду на те, що вказана норма не відповідала вимогам ч.5 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» як акту вищої юридичної сили і виключена з розпорядження.

Щодо висновку позивача про відсутність у ТОВ «Кей-Колект" ліцензії на здійснення валютних операцій, то відповідно до змісту терміну «валютні операції» та положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» самі по собі операції за договором факторингу не є валютними операціями, адже не пов'язані з переходом права власності на валютні цінності чи користування ними або використання у будь-який спосіб. Право вимоги заборгованості за кредитним договором як предмет договору факторингу не є валютною операцією, а тому відсутність у сторони договору ліцензії на здійснення валютних операцій не має правового значення для укладення договору факторингу кредитної заборгованості за валютним кредитним договором.

ТОВ "Кей-Колект" є фінансовою установою, яка має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати види фінансових послуг, а саме - фаторинг, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та копією додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, що відповідає положенням п. 11 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків державних послуг", а положенняи ст. 5 цього Закону не встановлено обов"язку для фінансової установи здійснювати операції з надання фінансових послуг, зокрема факторингу на підставі відповідної ліцензії.

З матеріалів справи вбачається, що кредит безпосередньо видавався ПАТ "УкрСиббанк", а ТОВ "Кей-Колект" лише здійснює операції факторингу, на що має відповідний дозвіл.

Згідно частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим акта цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що оспорюваний договір факторингу укладено з дотриманням вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору факторингу № 2 від 13 лютого 2012 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними скасування рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також зобов"язання поновити запис про право власності позивача на вищевказані квартири також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень, спрямованих на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення).

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, зокрема, іпотека.

Згідно зі ст.ст.6, 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Приписами ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення)державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Нотаріус, як спеціальний суб'єкт, здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №410 від 31.03.2004 р. (в редакції, чинній на час звернення банку до суду з позовом)встановлено, що реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.

Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду

Отже, правовий аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) та Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №410 від 31.03.2004 р. (в редакції, чинній на час звернення банку до суду з позовом) дає підстави для висновку про те, що державний реєстратор та нотаріус є спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав та здійснення інших повноважень, передбачених законами України.

Державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки за своєю правовою природою є визнанням державою набуття особою права власності - рішення державного реєстратора № 23354989 від 03.08.2015 р. не є правочином, а нормативним актом індивідуальної дії.

Відповідно до положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, подання заявником дозволу органів опіки та піклування не вимагається, серед підстав для відмови в державній реєстрації вказана обставина не зазначена.

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 514, 1077, 1078 та 1079 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212, 213 та 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору факторингу частково недійсним, застосування наслідків недійсності договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: