Провадження № 2/279/570/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Моголівець І. А.

з секретарем - Война Ю.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про примусове вселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житлом в житловому будинку № 10-а по провулку Центральному в м.Коростені, зазначивши, що він, відповідно до договору дарування від 19.01.2001 року є власником даного будинку. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, а саме колишня дружина та повнолітні діти, які з 2009 року в будинку не проживають, контактів з ними він не підтримує. Факт реєстрації відповідачів порушує його права.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про вселення їх в будинок № 10-а по провулку Центральному в м.Коростені, та зобовязання відповідача не перешкоджати їм проживати в даному будинку. Позов мотивовано тим, що 02.06.2009 року було винесено судове рішення про вселення їх у вищевказаний будинок. 26.05.2010 року відповідач надав ключі від будинку, але перешкоджав їм проживати, а саме постійно приходив додому пяний, погрожував розправою, брутально лаявся, наводив налепи, обрізав світло. В серпні 2010 року вони були вимушені втікти з будинку, але там залишились їх речі. В подальшому, на протязі 2010-2013 років, вони приходили до будинку, але потрапити до нього не змогли.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, позов підтримали з підстав вказаних у позовній заяві, просили його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, та пояснили, що відповідачі в 2010 році з будинку пішли самі, забрали свої речі, однак деякі їх меблі залишились. У кожного з відповідачів свої сім'ї, і вони живуть в іншому житлі. У його колишньої дружини новий чоловік і вона є власником квартири.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 проти первинного позову заперечували, зустрічний позов підтримали. ОСОБА_3, ОСОБА_4 пояснили, що ОСОБА_1 не давав їм можливості проживати і вони через два місяці після вселення вимушені були піти. В даний час ОСОБА_3 дійсно проживає у власному житлі, яке вона прийняла в спадщину після смерті батька.

ОСОБА_5 до суду не зявилась, не скористалась своїм правом у розгляді в суді своєї справи. ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_5 проживає в м.Житомирі і у неї новонароджена дитина.

Вислухавши пояснення сторін та їх представника судом встановлено наступне.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, пояснила, що вона фактично проживає у вказаному будинку з вересня 2010 року, а зареєстрована в ньому з серпня 2013 року. Вона не бачила, щоб в ньому проживали відповідачі чи приходили до нього. Позивач 4 рік хворіє після інсульту, ніхто з відповідачів не приходив жодного разу.

Свідок ОСОБА_7 показала, що знає ОСОБА_1 давно, працює мед реєстратором, буває у ОСОБА_1 часто, приносить ліки, робить уколи, ніколи там не бачила відповідачів. ОСОБА_6 з'явилась в будинку десь близько 5 років тому.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що знає позивача з дитинства, часто буває у нього вдома. Відповідачі не проживають у будинку з 2005 року, а ОСОБА_6 живе в будинку біля 6 років.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що знає сторони давно, колись проживав у спірному будинку на квартирі. Відповідачі не проживають у будинку, ОСОБА_6 фактично живе у будинку 4-5 років.

Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

13.06.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб.

19.06.2001 року позивач (вже після розірвання шлюбу) став власником житлового приміщення, а саме будинку № 10-а по провулку Центральному в м.Коростені, вказану квартиру йому було подаровано ОСОБА_10.

05.12.2002 року Коростенським міським судом ухвалено рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу ? частини будинку № 10-а по провулку Центральному в м.Коростені укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та визнання за нею права власності на ? частину вказаного будинку, в задоволенні позову було відмовлено.

02.06.2009 року Коростенським міськрайонним судом ухвалено рішення про вселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в будинок № 10-а по провулку Центральному в м.Коростені. Вказане рішення було виконано в примусовому порядку Державною виконавчою службою, вселення було проведено, виконавче провадження 27.05.2010 року закінчено.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 з 30.10.2015 року є власником ? частки квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 04.10.2014 року уклала шлюб із ОСОБА_12, пояснила, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Судову кореспонденцію ОСОБА_3 отримувала за вказаною адресою.

ОСОБА_4 перебуває у шлюбі, має двох малолітніх дітей і фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_5 перебуває у шлюбі, має малолітню дитину, фактично проживає з сімєю у АДРЕСА_2.

Відповідачі надали 4 акти за період 2010-2013 років, про те, що вони приходили до спірного будинку, однак зайти до нього не змогли.

Судом встановлено, що акти від 02.09.2010 року та від 17.07.2012 року ОСОБА_3 не підписані. На актах підписів чи будь-яких відміток відповідача чи осіб, що проживали у спірному будинку не має. Для складання актів представники житлово-експлуатаційних організацій чи місцевого самоврядування не залучались. Кожен акт підписувала одна стороння особа, яка не проживає по провулку Центральному чи поблизу, а проживає в іншому районі м.Коростеня.

Відповідно до акту сусідів від 01.12.2015 року, відповідачі у спірному будинку не проживають, а проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_6, яка з 09.08.2013 року там зареєстрована.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі з літа 2010 року не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3, хоч фактично зареєстровані у вищеназваному житлі, з вказаного часу відповідачі житловою площею вказаної квартири не користуються, створили нові сім"ї з якими проживають в іншому житлі.

Відповідачі нічим не підтвердили належними та допустимими доказами той факт, що ОСОБА_1 перешкоджав їм проживати, постійно приходив додому пяний, погрожував розправою, брутально лаявся, наводив наклепи, обрізав світло, і саме це стало причиною їх відсутності у вказаному житлі.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач, або члени його сім"ї відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи, що відповідачі в займаному жилому приміщенні відсутні понад 6 місяців без поважних причин, вони є такими, що втратили право користування ним, тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

За таких обставин, підстав для задоволення зустрічного позову не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 15, 60, 209, 212-218 ЦПК України, ст.71, 72, 163 ЖК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, такими, що втратили право користування жилим приміщення будинку № 10-а по провулку Центральному в м.Коростені, Житомирської області.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про примусове вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Суддя Коростенського міськрайонного суду І.А.Моголівець