АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4296/16 Справа № 201/7194/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Дніпро 27 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюта Ж.І.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Німецьке дитяче харчування»,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Німецьке дитяче харчування» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Німецьке дитяче харчування» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона в період з 01.11.2010 року по 28.10.2014 року працювала на підприємстві та була звільнена за власним бажанням через систематичну невиплату заробітної плати. При прийомі на роботу їй була встановлена заробітна плата 12 000 грн. в місяць. Але в період з 01.11.2010 року по серпень 2013 року заробітну плату відповідач їй не платив, на її звернення до керівництва з приводу виплати заробітної плати її запевнили, що заборгованість буде погашена за рахунок продажу автомобіля Volkswagen Polo 2010 року випуску, який був переданий позивачу у службове користування.

В серпні 2013 року відповідач став частково виплачувати їй заборгованість по заробітній платі, так за період з серпня 2013 року по вересень 2014 року їй було частково виплачена заробітна плата в сумі 52 592, 51 грн., в жовтні 2014 року 12118, 46 грн., всього 64 710, 97 грн.

Позивач вважає, що за час її роботи на підприємстві їй повинні були виплатити заробітну плату в сумі 586 838, 71 грн., а тому заборгованість складає 534 246, 74 грн. В день звільнення розрахунку з нею проведено не було, а 30.10.2014 року їй виплатили частину заборгованості в сумі 12118, 46 грн.

За таких обставин ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 522 127, 74 грн., компенсацію за невикористану відпустку 20 687, 32 грн., вихідну допомогу в сумі 36 000 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9 391, 30 грн. та 5000 грн. відшкодування моральної шкоди /т.1 а.с. 1-5/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Німецьке дитяче харчування» на її користь 89 121 грн.61 коп., з яких: 78 730 грн. 31 коп. заборгованість по заробітній платі; 9 391 грн. 30 коп. середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні; 1000 грн. відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат /т.4 а.с. 62-66/.

З рішенням суду не погодився відповідач, представник якого звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.4 а.с. 77-80/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суд в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що наказом № 10к від 01.11.2010 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду менеджера (медичного представника), що підтверджується копією трудової книжки /т.1 а.с. 6/.

Наказом № 06/10к від 28.10.2014 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи з 28.10.2014 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України /т.1 а.с. 11/.

Відповідно до штатного розкладу ТОВ «Німецьке дитяче харчування» з 01.11.2010 року посадовий оклад медичного представника складає 1000 грн., з 01.03.2011 року 1200 грн., з 01.06.2011 року 2200 грн., з 01.11.2013 року 3000 грн. /т.1 а.с. 56-64/.

Відповідно до довідки ТОВ «Німецьке дитяче харчування» від 11.04.2016 року позивачу за період з 01.11.2010 року по 28.10.2014 року виплачувалась заробітна плата згідно посадовому окладу /т.4 а.с. 179-180/.

Відповідно до п. 3.5.2 акту перевірки ДПІ у Дніпровському районі м. Києва від 17.07.2013 року «Про результати перевірки планової виїзної перевірки ТОВ «Німецьке дитяче харчування» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 рік по 31.03.2012 року заробітна плата працівникам нараховувалась та виплачувалась не нижче мінімально встановленого законодавством рівня, середня заробітна плата на підприємстві становила в 2011 році 835 грн. та 1800 грн. /т.4 а.с. 181-188/.

Отримання позивачем заробітної плати підтверджується копіями відомостей про виплату грошей /т.4 а.с. 189-209/.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення заробітної плати з урахуванням довідки від 06.03.14 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 з вересня 2013 року по лютий 2014 року нарахована заробітна плата по 12 000 грн. щомісячно, та не врахував, що в цій довідці вказано, що боргів по заробітній платі даному робітнику з боку підприємства немає /т.1 а.с. 8/.

Як пояснила позивач у судовому засіданні ця довідка була надана їй для предявлення в ОВІР для надання дозволу на виїзд за кордон, тому колегія суддів вважає неможливим вважати цю довідку підтвердженням середньої заробітної плати позивача.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст. 117 КЗпП України) .

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи ОСОБА_3 про те, що відповідач повинен був виплачувати їй заробітну плата встановлену при прийняті на роботу в розмірі 12 000 грн. на місяць не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Німецьке дитяче харчування» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року скасувати.

ОСОБА_2 у задоволенні позовних про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_4