АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2806/15-ц Номер провадження 22-ц/786/199/16Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С. А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пікуля В.П.,

суддів : Панченка О.О., Обідіної О.І.,

при секретарі Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - АТ) «УкрСиббанк» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що 23 грудня 2014 року наказом № 479-ВК від 17 грудня 2014 року, в зв'язку зі зміною істотних умов праці, його було звільнено з посади провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк».

Вважає, що банк порушив його права, передбачені як нормами Конституції України, так і Кодексом законів про працю України та інших нормативних актів, та позбавив його права на працю, на гідну заробітну плату та гідне існування як громадянина України.

Просив скасувати наказ №479-ВК від 17 грудня 2014 року «Про кадрові питання» в частині звільнення його з посади провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк», в зв'язку зі зміною істотних умов праці, поновити його на роботі на вказаній посаді з 23 грудня 2014 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 грудня 2014 року по день ухвалення рішення.

В подальшому, позивач згідно розрахунку уточнив компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просив стягнути останній в розмірі 38395 грн. 96 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.ч.3,4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Як передбачено ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Cудом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наказу № 237-ВК від 26 червня 2006 року ОСОБА_2 прийнятий на постійну роботу на посаду провідного юрисконсульта відділу роботи з проблемними активами Центрального управління юридичного департаменту Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» з 26 червня 2006 року.

Наказом № 459-ВК від 24 листопада 2008 року позивач в цей же день був переведений на посаду провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк».

18 грудня 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Рішенням засідання Правління АТ «УкрСиббанк» від 21 грудня 2011 року, внесено зміни в бізнес-план персоналу Департаменту по роботі з простроченою заборгованістю, Департаменту по стягненню боргів, відповідно до яких зменшено бізнес-план персоналу ДВД на 109 штатних одиниць і ФЗП на 935 651 грн. в місяць.

На підставі наказу №884 від 21.12.2011 року «Про зміну в штатному розписі Департаменту по роботі з простроченою заборгованістю та Департаменту по стягненню боргів АТ «УкрСиббанк» посаду ОСОБА_2 - провідний юрисконсульт відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів скорочено.

23 березня 2012 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади в зв'язку із скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України), на підставі наказу № 116 - ВК від 21 березня 2012 року.

На підставі рішення Ленінського районного суду міста Полтава від 21 грудня 2012 року позивача поновлено на роботі на посаді провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з 4 лютого 2013 року.

Протягом 2011-2013 років з метою покращення фінансового стану та реалізації стратегії з розвитку, змін в організації виробництва та праці АТ «УкрСиббанк», банком укладено договори факторингу, купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, проведено реструктуризацію боргів шляхом зміни валюти кредитних договорів.

Також, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2012 року в справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «УкрСиббанк» про скасування наказу про зміну в штатному розписі та стягнення моральної шкоди, було встановлено, що станом на 21 грудня 2011 року банком визначено зміни в організації виробництва і праці стосовно затвердженого штатного розпису. Крім того суд дійшов висновку про законність наказу про зміну в штатному розписі № 884 від 21 грудня 2011 року та відмовив в задоволенні позову.

Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2013 року було залишено без змін.

Відповідно до наказу ПАТ «УкрСиббанк» від 18.09.2014 року № П-НR-2014-276 «Про зміну в організації праці Департаменту зі стягнення боргів», в зв'язку з оптимізацією робочих місць і перерозподілом функціоналу в АТ «УкрСиббанк» проведено аналіз розподілу посадових обов'язків робітників Департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк»

14.10.2014 року AT «УкрСиббанк» було видано наказ №П-НR-2014-314 «Про зміну істотних умов праці деяких категорій працівників АТ «УкрСиббанк», відповідно до якого затверджено та введено в дію з 24.12.2014 року нові посадові обов'язки та посадовий оклад деяким категоріям працівників AT «УкрСиббанк». Згідно додатку № 1 змінено посадові обов'язки та розмір оплати праці провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів.

Відповідно до п.3 наказу №П-НR-2014-314 «Про зміну істотних умов праці деяких категорій працівників АТ «УкрСиббанк» начальником управління кадрового адміністрування Департаменту менеджменту персоналу AT «УкрСиббанк» Глодіною І.П. позивачу було вручено повідомлення від 14.10.2014 року про зміни істотних умов праці в зв'язку із зміною в організації праці. Згідно вказаного повідомлення ОСОБА_2 змінено посадові обов'язки та зменшено посадовий оклад.

22.10.2014 року ОСОБА_2 зі зміною істотних умов праці був ознайомлений та погодився, про що свідчить його підпис на відповідному повідомленні.

Але наступного дня, 23.10.2014 року позивач подав заяву до AT «УкрСиббанк» про відкликання його згоди на зміни істотних умов праці за посадою, яку останній займав і відмовився від подальшого продовження роботи на змінених умовах, для чого просив звільнити його на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

Як вбачається з витягу наказу №479-ВК від 17.12.2014 року, ОСОБА_2 звільнений з посади провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк» 23.12.2014 року у зв'язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що звільнення позивача було проведено з додержанням встановленого порядку, а саме в АТ «УкрСиббанк» дійсно відбулися зміни в організації праці, в зв'язку з чим відбулися і зміни істотних умов праці позивача, який про вказані зміни був повідомлений у визначений законодавством час, але від продовження трудового договору на змінених умовах відмовився, окрім того, на підтвердження факту незаконності звільнення на підставі п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_2 не було надано належних, допустимих та беззаперечних доказів, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 є обґрунтованим та законним.

Слід звернути увагу, що у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» дано роз'яснення, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся у суд з позовом із пропуском строків, встановлених ст. 233 КЗпП України.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що посилання ОСОБА_2 на звернення із аналогічним позовом про поновлення на роботі, який був залишений без розгляду за заявою позивача, не є поважною причиною.

При цьому, суд першої інстанції правильно, із урахування правової позиції, викладеної у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмовив у задоволенні позову у зв'язку із його безпідставністю.

Не ставлять під сумнів правильність висновків суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу штучного створення умов для його звільнення.

Так, відповідачем повністю було доведено обґрунтованість проведення змін в організації праці АТ «УкрСиббанк», що також підтверджується обставинами, встановленими рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2012 року.

Видання наказів в АТ «УкрСиббанк» у 2014 році, що стосувалися змін в організації праці банку, а також зокрема, змін в організації праці Департаменту зі стягнення боргів, було обумовлено зниженням обсягів роботи юрисконсультів по стягненню заборгованості за кредитними договорами, а також зменшенням кількості судових справ та наявною тенденцією на подальше її зменшення.

Інші посилання ОСОБА_2 з приводу його незаконного звільнення, у зв'язку із змінами в організації праці банку, також на увагу не заслуговують.

Відповідач, змінивши позивачу істотні умови праці реалізував своє право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис.

Необґрунтованими є доводи ОСОБА_2 щодо невірності висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Так, не може бути підставою для поновлення строку для звернення до суду, залишення без розгляду ухвалою суду від 26.05.2015 року попереднього позову ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, оскільки залишення позовної заяви без розгляду не перериває строку позовної давності (ст. 265 ЦК України).

На даний час ухала Ленінського районного суду м. Полтави від 26 травня 2015 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до АТ «УкрСиббанк» без розгляду є чинною.

Крім того, наявність заяви відповідача про застосування строків позовної давності у даній категорії справ не є обов'язковою, оскільки у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» дано роз'яснення, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України, строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін (п.4).

При цьому, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, об'єктивно дослідив докази по справі та дав їм оцінку, відповідно до положень ст. 212 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя В.П. Пікуль

Судді: О.О. Панченко

О.І. Обідіна

Згідно оригіналу

суддя В.П. Пікуль