У Х В А Л А

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Надія Юльянівна, про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 12 грудня 2011 року перебував із ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є він, позивач, та її син - ОСОБА_4 За час шлюбу, 19 грудня 2013 року, він продав квартиру, яка належала йому на праві особистої приватної власності, за 451 тис. грн. та придбав квартиру АДРЕСА_1 за 351 153 грн.

Враховуючи викладене та те, що відносно квартири виникає спір, позивач просив визнати зазначену квартиру його особистою приватною власністю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у договорі купівлі-продажу зазначено, що квартиру придбано за час шлюбу за спільні кошти подружжя і дружина надала згоду на укладення позивачем такого договору. При цьому до смерті ОСОБА_7 правовий статус квартири, зокрема спільного сумісного майна подружжя, не оспорювався.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що з 12 грудня 2011 року ОСОБА_3 перебував із ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4

19 грудня 2013 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (по1/3 частині кожному) за 451 тис. грн. квартиру АДРЕСА_2, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 серпня 2007 року.

Того ж дня ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 за 351 153 грн.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим умовам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2641цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суди не врахували та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірили тверджень позивача про те, що спірна квартира була придбана на кошти від реалізації його особистої приватної квартири, зокрема не дали належної правової оцінки інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 лютого 2016 року і відомостям Єдиного реєстру нотаріусів, в яких, зокрема, йдеться про внесення приватним нотаріусом ОСОБА_12 об 11 год. 15 хв. запису про припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2, а о 14 год. 11 хв. - запису про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

При цьому суди взагалі не дали оцінки джерелу набуття коштів, за які спірна квартира була придбана, отже судові рішення ухвалені на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України, оскільки порушення закону допущені як районним судом, так і апеляційним, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М.Фаловська