У х в а л а

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суд Львівської області від 22 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю,

в с т а н о в и л а :

Самбірський міськрайонний суд Львівської області рішенням

від 21 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_4 задовольнив, постановив встановити факт проживання однією сім'єю.

Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував, заяву ОСОБА_4 залишив без розгляду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 липня 2016 року касаційну скаргу відхилила, рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

12 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року та 30 березня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано норми процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що встановлення факту, що є предметом судового розгляду, пов'язане з вирішенням спору про право на спадкування між можливими спадкоємцями.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 11 березня 2015 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справі судові рішення та направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, указав на те, що залучені до участі у справі як зацікавлені особи, інші спадкоємці не заперечували права на спадщину заявника;

- в ухвалі від 30 березня 2016 року суд касаційної інстанції, скасувавши ухвалені у справі судові рішення та направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, зауважив, що Харківська міська рада як орган місцевого самоврядування оспорює право заявника на спадкування.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм процесуального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22 березня

2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема