ЄУН № 389/1809/16-ц
Провадження № 2/389/596/16

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2016 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Берднікової Г.В.
при секретарі Гончаровій О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Знам`янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходька Олександра Вікторовича, а також за участю виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області як органу опіки та піклування про визнання недійсним договору дарування, -
Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходьком О.В. 05 серпня 2014 року за № 1333, за яким вона та її покійний чоловік ОСОБА_4 подарували зазначену квартиру відповідачу.
Позов обґрунтовано наступним чином. Так, позивач зазначила, що з 1969 року зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира була приватизована нею разом з чоловіком ОСОБА_4 30.11.1995 року. За життя чоловік мав статус інваліда війни, користувався пільгами, дужу хворів, у зв`язку з чим був обмежений у власних фізичних можливостях, майже не полишав квартиру. В свою чергу, вона здійснювала до останнього догляд за чоловіком, хоча сама має ряд хронічних хвороб, які з віком також давались взнаки. У зв`язку з наведеним позивач відзначила, що з 2010 року вони разом з чоловіком потребували сторонньої допомоги, яку і отримували в територіальному центрі соціального обслуговування.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відразу після його смерті в квартиру, де вона проживає, почала приходити племінниця чоловіка відповідач у справі ОСОБА_2 , яка забороняла їй спілкуватись із сусідами та знайомими, запрошувати і приймати їх у себе вдома, в свою чергу копирсалась в її речах, користувалась ними, висловлюючи при цьому погрози та образи.
Після візиту до адвоката для отримання правової допомоги позивач дізналась про те, що відповідач є власником квартири на підставі договору дарування від 05.08.2014 року, за яким вони з чоловіком начебто подарували їй належну їм квартиру. Згадала, що дійсно якось відповідач возила їх до нотаріуса у м. Олександрію, пообіцявши довічний догляд, але мови про дарування квартири не йшло. Чоловік текст договору взагалі не міг прочитати, оскільки був майже сліпим, крім того мав багато інших хвороб, які не дозволяли йому усвідомити інформацію належним чином. Вона в свою чергу перед укладенням договору перенесла інсульт. Після візиту до нотаріуса в їх з чоловіком житті нічого не змінилось, вони продовжили проживати у спірній квартирі, яка була і зараз залишається для неї єдиним житлом.
Таким чином позивач вважає, що вищевказаний договір дарування є недійсним як такий, що вчинений під впливом помилки.
В ході судового розгляду підстави позову не змінювались.
Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила суду, що влітку 2014 року як раз напередодні посвідчення договору дарування, погано почувалась, перенесла інсульт, у зв`язку з чим викликала і швидку медичну допомогу, але до лікарні не лягала, оскільки чоловік ОСОБА_4 не міг обходитись без сторонньої допомоги, майже не бачив. Того літа його племінниця відповідач по справі разом з чоловіком на автомобілі дійсно возили їх до приватного нотаріуса до м. Олександрії. Майже цілий день їх то тримали в автомобілі, то у нотаріуса, оформленням всіх документів займалась відповідач. Нотаріус не роз`яснював їм з чоловіком те, що він посвідчує договір дарування належної їм з чоловіком квартири. Текст договору вони не читали, чоловік практично був сліпим, і вона також погано бачить. Після того вони з чоловіком продовжили жити звичайним життям вдвох. Обіцяного догляду зі сторони відповідача не було, допомогу їм надавала соціальний працівник. Після смерті чоловіка у травні 2016 року відповідач одразу почала влаштовувати свої порядки в квартирі, вчиняла відносно неї психологічне насильство, відімкнула стаціонарний телефон, щоб вона не мала зв`язку. Через це вона боялась перебувати у власній квартирі, цілими днями сиділа у дворі, а наразі переїхала до подруги, оскільки боїться відповідача, яка їй погрожує, виганяючи з квартири.
Відповідач та її представник в ході судового розгляду позов не визнали. Відповідач пояснювала суду, що позивач та її чоловік на момент посвідчення оспорюваного договору хоч і були людьми похилого віку, але ж були освіченими і добре розуміли суть цього договору. Ініціатива подарунку виходила саме від них, натомість вона їм нічого не обіцяла. При цьому, відповідач відзначила, що позивач є членом певної релігійної організації, у спірній квартирі дійсно збирались інші члени цієї організації, проводили служіння, і їй як власнику квартири це не подобається. Причиною даного позову вбачає можливу зацікавленість зі сторони релігійної організації у подальшому заволодінні квартирою. Просила відмовити у задоволенні позову внаслідок його безпідставності.
В судове засідання, призначене на 29.12.2016 року, відповідач не з`явилась, її представник, який одночасно є і представником третьої особи ОСОБА_3 , просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність.
Представник виконавчого комітету Знам`янської міської ради, якого залучено до участі у справі як орган опіки та піклування, в судовому засіданні просив задовольнити позов.
Приватний нотаріус Приходько О.В. у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Однак, у судовому засіданні, що відбулось за часом раніше, надав суду пояснення, зазначивши, що договір дарування між сторонами ним був посвідчений відповідно до положень чинного законодавства, ним було роз`яснено сторонами всі умови договору, сумнівів у добровільності укладення цього договору зі сторони позивач та її чоловіка у нього не було.
Заслухавши сторін, їх представників, третю особу приватного нотаріуса Приходька О.В., а також свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходьком О.В. посвідчено договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 1333, за яким ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_2 подарували належну їм квартиру за АДРЕСА_1 , що належала дарувальникам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва № 715 від 30.11.1995 року, виданого згідно розпорядження відділу приватизації Знам`янської міської ради народних депутатів № 115 р.
Чоловік позивача ОСОБА_4 , 1927 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Знам`янка. З заявами про прийняття його спадщини звернулись дружина останнього позивач у справі, та ОСОБА_3 дочка відповідача, яка має процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у даній справі, оскільки як вбачається зі спадкової справи за № 92/2016, заведеної Знам`янською міською нотаріальною конторою стосовно ОСОБА_4 , останнім за життя 19.06.2014 року був складений заповіт на користь ОСОБА_3 .
Позивач є людиною похилого віку, 1935 року народження, непрацездатною пенсіонеркою, має ряд хронічних захворювань.
Згідно інформації, наданої КЗ «Знам`янський районний центр первинної се дико-санітарної допомоги» від 30.08.2016 року № 580 (а.с. 59), ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку з грудня 2013 року по теперішній час (в тому числі станом на липень-серпень 2014 року). Діагноз: ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, серцева недостатність-ІІ А. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст.., змішаного ґенезу. Гостре порушення мозкового кровообігу (24.07.2014 року). Артифакія правого ока. Катаракта лівого ока. Розповсюджений остеохондроз. Вертеброгенна цервікокраніалгія. Хронічний спастичний коліт. Вогнищева алопеція в/ч голови.
З інформації, наданої Територіальним медичним об`єднанням «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» від 25.07.2016 року № 319, вбачається, що 24.07.2014 року о 15.05 год. був зареєстрований виклик бригадної екстреної (швидкої) медичної допомоги № 7758 за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_1 , 77 років. Скарги на запаморочення. Після огляду встановлено діагноз: ІХС, Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.. з ушкодженням судин головного мозку. ГПМК.
Свідок ОСОБА_5 , родич позивача, допитаний у судовому засіданні вказав, що є медиком. Запевнив суд, що дійсно в липні 2014 року позивач перенесла інсульт, але до лікарні категорично відмовлялась лягати, оскільки не було на кого залишити її чоловіка, який не міг обходитись без сторонньої допомоги. Через вказані обставини він, маючи фах лікаря, надавав позивачу посильну медичну допомогу на дому.
Чоловік позивача ОСОБА_4 за інформацією того ж КЗ «Знам`янський районний центр первинної се дико-санітарної допомоги» від 30.08.2016 року № 580 (а.с. 59), знаходився на диспансерному обліку з грудня 2013 року до травня 2016 року (в тому числі станом на липень-серпень 2016 року) з діагнозом: ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний дифузний кардіосклероз. Аортосклероз, миготлива аритмія, постійна форма, серцево-судинна недостатність ІІ функціональний клас. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, серцева недостатність ІІ А-Б. Цукровий діабет, тип ІІ, середньої важкості. ГПЗ І ст.. Сечокам`яна хвороба, камені правої нирки. Хронічний пієлоцистоуретрит. Проліферативна діабетична ретинопатія обох очей. Артифакія обох очей. Макулодистрофія обох очей. Хронічні обструктивні захворювання легень ІІ ст.., середнього ступеню. Пневмофіброз. Емфізема. Дихальна недостатність ІІ ст.. Розповсюджений остеохондроз. Вертеброгенна люмбоішалгія. Остеоартроз колінних суглобів, порушення функції суглобів ІІ-ІІІ ст.
Зазначені обставини наявності у позивача та її вже покійного чоловіка чималого ряду хвороб, зокрема і перенесений позивачем напередодні посвідчення оспорюваного договору дарування інсульт, на думку суду, могли суттєво вплинути на розуміння дарувальниками істотних умов договору при його посвідченні, зокрема щодо роз`яснення нотаріусом вимог законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається сторонами. Крім того, сумнівним видається той факт, що дарувальники особисто прочитали зміст договору дарування, як про це вказано в п. 16 договору, з огляду на чималий перелік наявних у них зорових хвороб.
У судовому засіданні за інформацією Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Знам`янка, що міститься в довідці від 08.07.2016 року № 208, і так само за свідченнями ОСОБА_9 працівника цього центру, допитаної в судовому засіданні як свідка, з`ясовано, що позивач та її вже покійний чоловік, будучи людьми похилого віку, маючи проблеми зі здоров`ям, потребували сторонньої допомоги по господарству та догляду. Так, ОСОБА_1 була прийнята на обслуговування до відділення соціальної допомоги вдома на безоплатній основі з 26.10.2010 року. Їй надавались наступні соціальні послуги: прибирання приміщення, винесення сміття, придбання та доставка продуктів, медикаментів, промислових товарів. Кількість відвідувань обслуговуваного становила два рази на тиждень.
У судовому засіданні також з`ясовано, що після посвідчення оспорюваного договору, позивач з чоловіком продовжили проживати у спірній квартирі, що свідчить на користь того, що фактична передача дарунку не відбулась. Наведені обставини відповідач в цілому не заперечувала.
Позивач стверджує, що вказана квартира є її єдиним житлом і була єдиним житлом її чоловіка і такі обставини в ході судового розгляду спростовано не було (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформована 16.09.2016 року за № 68246545, а.с. 52).
Крім того, у судовому засіданні з пояснень сторін з`ясовано, що в спірній квартирі досі залишаються речі позивача. З довідки, виданої головою ОСББ «Фортуна-Жовтнева» (а.с. 80) вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 з 1968 року до 06.05.2016 року проживали лише позивач та її чоловік ОСОБА_4 . Зазначені обставини також підтвердили свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які є сусідами позивача.
Наразі судом з`ясовано, що у спірній квартирі також зареєстрована відповідач та її малолітня донька ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 20 травня 2016 року (а.с. 150). При цьому, за інформацією відділу освіти виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 08.12.2016 року (а.с. 147) ОСОБА_16 у загальноосвітніх навчальних закладах міста Знам`янка не навчається.
Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо.
Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-202цс15 від 21.10.2015 р, яка в силу ст.. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами у своїй діяльності.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач та її вже покійний чоловік, укладаючи договір дарування з відповідачем помилилася щодо обставин, які мали істотне значення, тобто помилились щодо змісту правочину. Оскільки, внаслідок помилки вони неправильно сприймали угоду та її істотні умови, існують підстави для визнання угоди недійсною з підстав визначених ст. 229 ЦК України.
На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як дарувальниками з однієї сторони, і ОСОБА_2 як обдаровуваною з другої сторони, посвідчений 05 серпня 2014 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходьком Олександром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1333.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова