АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/1192/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Томчук С.В.
Провадження № 22-ц/789/218/16 Доповідач - Міщій О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Демкович Ю. Й., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 17.12.2015 р. по справі за позовом Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 р. Шумська РДА звернулася в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що 31.10.2014 р. ОСОБА_2, який на той час перебував на посаді голови Шумської РДА, було видано розпорядження № 151-з, згідно якого звільнено ОСОБА_3 з посади завідувача сектором у справах молоді та спорту Шумської РДА у зв'язку із неодноразовим порушенням трудової дисципліни.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 р. скасовано вказане розпорядження, поновлено ОСОБА_3 на посаді та стягнуто з Шумської РДА в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2014 р. по 13.01.2015 р.

Позивач вказав, що на підставі зазначеного рішення суду Шумська РДА 27.02.2015 р. виплатила ОСОБА_3 4670,85 грн. втраченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 1695,51 грн. Єдиного соціального внеску на заробітну плату, а також повернула ОСОБА_3 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Тому, на підставі ст. ст. 134, 237 КЗпП позивач просив стягнути в порядку регресу 9366,37 грн. з колишнього керівника Шумської РДА ОСОБА_1

Рішенням Шумського районного суду від 17.12.2015 р.позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави в особі Шумської РДА 9366,37 грн. заподіяної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шумського районного суду від 17.12.2015 р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що судом не враховано вимоги ст. 136 КЗпП, згідно яких право на звернення з позовом до керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників наділений вищестоящий в порядку підлеглості орган та прокурор, тому Шумська РДА є неналежним позивачем у даній справі.

ОСОБА_1 зазначив, що звільнення ОСОБА_3 було погоджено облдержадміністрацією, тому він не повинен нести відповідальність в порядку регресу.

Крім того, ОСОБА_1 вказав, що суд необгрунтовано відмовив у задоволенні його клопотань про витребування доказів щодо звільнення ОСОБА_3 та про виклик свідків - службових осіб, які були розробниками проекту розпорядження.

ОСОБА_1 не з'явився в судове засідання в апеляційному суді хоч був належно повідомлений про час та місце судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу без його участі.

Зокрема, ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою його зареєстрованого місця проживання, вказаного в апеляційній скарзі та інших процесуальних документах, а про зміну свого місця проживання під час провадження у справі відповідач згідно вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України суд не повідомив.

При цьому, слід врахувати, що судові повістки, які направлялись ОСОБА_1, були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання, а повістка про виклик в суд на 18.04.2016 повернулася без вручення, оскільки ОСОБА_1 за адресою, зазначеною ним в апеляційній скарзі, не проживає.

Тому, на підставі ч. 1 ст. 77 ЦПК України колегія суддів вважає, що повістка ОСОБА_1 на 18.04.2016 р. є доставленою, а відповідач належно повідомлений про час та місце судового засідання.

Крім того, ОСОБА_1 про судове засідання 18.04.2016 р. повідомлявся через засоби масової інформації, зокрема в газеті "Свобода".

Слід врахувати і те, що ОСОБА_1 не цікавився рухом справи в апеляційному суді, не отримував кореспонденцію з суду та без поважних причин не користувався своїми процесуальними правами, визначеними ст.ст. 27,31 ЦПК України.

Представник позивача - Шумської РДА в судове засідання 18.04.2016 р. не з'явився, однак направив суду клопотання про розгляд справи без його участі, що свідчить про належне повідомлення про час та місце судового засідання.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.

Вирішуючи спір, суд стягнув з бувшого керівника Шумської РДА шкоду, заподіяну позивачу у зв'язку з незаконним звільненням працівника, яка полягає у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу разом із нарахуваннями та витрат на правову допомогу.

Однак, повністю погодитись з таким висновком суду неможливо.

Судом встановлено, що 16.05.2014 р. ОСОБА_1 виконував обов'язки голови Шумської РДА (а.с. 6).

Розпорядженням Президента України від 23.12.2014 р. ОСОБА_1 звільнено з посади голови Шумської РДА Тернопільської області (а.с. 13).

Розпорядженням голови Шумської РДА від 31.10.2014 р. № 151-к ОСОБА_3 звільнено з посади завідувача сектору у справах молоді та спорту Шумської РДА у зв'язку із неодноразовим порушенням трудової дисципліни, передбаченої правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с 26).

Згідно постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 р., яка залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 р., скасовано розпорядження голови Шумської РДА від 31.10.2014 р. № 151-к "Про звільнення ОСОБА_3М." Поновлено ОСОБА_3 на посаді завідувача сектору у справах молоді та спорту Шумської РДА. Стягнуто з Шумської РДА середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2014 р. по 13.01.2015 р. включно. Стягнуто з Державного бюджету України - 3000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 7 - 11).

Згідно довідки відділу фінансово - господарського забезпечення апарату Шумської РДА, сума нарахувань ОСОБА_3 становить 9366,37 грн. (4670,85 грн. - сума нарахованої заробітної плати, 1695,52 грн. - нарахований єдиний соціальний внесок на заробітну плату, 3000 грн. - витрати на правову допомогу).

Виплату ОСОБА_3 заробітної плати та Єдиного соціального внеску на заробітну плату проведено 27.02.2015 р., виплату витрат на правову допомогу проведено 30.06.2015 р. (а.с. 12).

У відповідності до ст.41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрації видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 49 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що матеріальна шкода, завдана незаконними рішеннями голів місцевих державних адміністрацій, наказами керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевих державних адміністрацій при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Держава має право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевої державної адміністрації, яка заподіяла шкоду, у розмірах і порядку, визначених законодавством.

Згідно з п.8 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини установам організаціям, коли службова особа винна у незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Як роз'яснено у п.п. 13, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи переведеному працівникові часу вимушеного прогулу, або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в таких випадках настає незалежно від форми вини.

Судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, установою, організацією сум третій особі.

Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Встановивши, що незаконне звільнення працівника Шумської РДА ОСОБА_3 проведено з вини голови Шумської РДА - ОСОБА_1, розпорядження якого визнано незаконним й скасовано у судовому порядку з наступним поновленням ОСОБА_3 на роботі та виплатою їй коштів, колегія суддів вважає, що суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 в сумі 4670,85 грн. та Єдиного соціального внеску 1695,52 грн. в порядку регресу з колишнього керівника Шумської РДА ОСОБА_1

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_1 в користь Шумської РДА 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Зокрема, статтею 237 КЗпП передбачено стягнення матеріальної шкоди з винної особи за оплату працівникові часу вимушеного прогулу, а не витрат на правову допомогу.

Безпідставними також є доводи про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, понесену ОСОБА_3, на підставі ст. 1174 ЦК України, оскільки вказана норма цивільного закону не може бути підставою для стягнення зазначених витрат.

Витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат та не є шкодою в розумінні КЗпП України, порядок їх стягнення врегульовано процесуальним законодавством України, тому колегія суддів вважає, що правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 в користь Шумської РДА вказаних витрат відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує, що постановою Тернопільського окружного адміністративно суду від 13.01.2015 р., яким поновлено ОСОБА_3 на посаді та стягнуто кошти за час вимушеного прогулу, 3000 грн. витрат на правову допомогу стягнуто не з Шумської РДА, а з Державного бюджету України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що Шумська РДА не є належним позивачем у справі.

Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Оскільки, ОСОБА_1 23.12.2014 р. був звільнений з посади голови Шумської РДА, тобто на час звернення з позовом уже не був керівником позивача, саме Шумська РДА як особа, право якої порушено, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Що стосується ч.4 ст. 136 КЗпП України, то вказана норма права спрямована на уникнення ситуації, коли працюючий керівник мав би пред'являти позов до самого себе.

Доводи про те, що суд незаконно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів і про допит свідків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки питання щодо підстав звільнення ОСОБА_3 не має правового значення при вирішенні спору про стягнення в порядку регресу з винної особи суми, виплаченої незаконно звільненому працівникові.

Щодо посилання ОСОБА_1 на погодження питання про звільнення ОСОБА_3 з обласною державною адміністрацією, то вказане не може бути підставою для відмови в позові, оскільки саме відповідач, як голова Шумської РДА ніс відповідальність за незаконне звільнення працівника.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення 3000 грн. витрат на правову допомогу слід скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Шумської РДА до ОСОБА_1 про стягнення 3000 грн. витрат на правову допомогу, стягнувши в регресному порядку з ОСОБА_1 в користь Шумської РДА не 9366,37 грн., а 6366,37 грн. матеріальної шкоди у зв'язку з оплатою часу вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шумського районного суду від 17.12.2015 р. в частині стягнення 3000 грн. витрат на правову допомогу скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Шумської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення 3000 грн. витрат на правову допомогу, стягнувши з ОСОБА_1 в регресному порядку в користь Шумської районної державної адміністрації не 9366,37 грн., а 6366,37 грн. матеріальної шкоди у зв'язку з оплатою часу вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

В решті рішення Шумського районного суду від 17.12.2015 р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій