Справа №274/5442/16-ц
н/п 2/0274/2104/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку за вищевказаною адресою. В будинку зареєстровано п"ять осіб: вона, її дві доньки, та онуки. Фактично з 2011 року її донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 добровільно пішли з будинку. Вона повністю сплачує комунальні послуги за будинок, хоча являється пенсіонеркою, і через реєстрацію відповідачів вона не може отримати субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають.

В судове засідання представник позивачки не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають.

В зв"язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка є власником будинку за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2013 року, Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с. 6 - 8).

У вищезазначеній квартирі зареєстровані відповідачі по справі - донька позивачки ОСОБА_2 та онук позивачки ОСОБА_3, що підтверджується довідкою МК ВЖРЕП № 7 (а.с. 9).

Факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірному житлі з 2011 року підтверджується актами МК ВЖРЕП № 7(а.с. 10).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як роз"яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Згідно ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до положень ЖК до членів сім"ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов"язковою умовою розуміння сім"ї.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідачі з 2011 року не користуються даним житловим приміщенням, не проживають в ньому більше п"яти років, доказів того, що позивачка або інші особи, чинили їм перешкоди у користуванні спірним житлом не надано, також не надано будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2, підлягають задоволенню.

Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 174, 197, 209, 212, 214 -215 ЦПК України, ст.ст. 317, 383, 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловом приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Головуючий: О.В. Замега