Справа № 150/678/16-ц
Провадження № 2/150/294/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Кушнір Б.Б.,

при секретарі судового засідання Гендзьорі О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про передачу в натурі спадщини, визнаної відумерлою, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом про передачу в натурі земельної ділянки, розташованої на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області і визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла 13.10.1998року; припинення права власності територіальної громади Моївської сільської ради на відумерлу спадщину земельну ділянку, площею 1,93га на території Моївської сільської ради.

Позивач та представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі усної довіреності, наданої в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити.

Представник відповідача - сільський голова Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву, згідно якої позовні вимоги не визнає з тих підстав, що вказана земельна ділянка була переоформлена на Моївську сільську раду як відумерла та вподальшому надана учаснику АТО ОСОБА_5, якому надано дозвіл на виготовлення технічної документації на дану земельну ділянку.

Однак, в судовому засіданні 27.12.2016 року представник відповідача позовні вимоги визнав, зазначивши, що на момент звернення позивача з даним позовом та розгляду справи, спірна земельна ділянка з власності сільської ради не вибула, відтак, збереглася та не перейшла у власність третіх осіб.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.1998 року померла мама позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-АМ №041540, виданим 13.10.1998 року виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у виді земельної ділянки площею 1,93 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, право власності на яку належало останній згідно державного акту на право власності на землю серії ІV- ВН №025803.

Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 18 березня 2014 року у справі №150/250/14-ц, яке набрало законної сили 31.03.2014 року, визнано відумерлою спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_4, а саме земельну ділянку площею 1,93 га, належну ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №025803, вартістю станом на 10.02.2014 року, відповідно до довідки відділу держземагенства у Чернівецькому районі 61204,99 грн.; визнано власником майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме земельної ділянки площею 1,93га Моївську сільську раду Чернівецького району Вінницької області.

Однак, єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 залишився її син ОСОБА_1 (позивач у справі), про що свідчить заповіт від 16.06.1990 року посвідчений секретарем виконкому Моївської сільської ради ОСОБА_6, згідно якого ОСОБА_4 заповідає все своє майно синові ОСОБА_1.

Позивачем, як спадкоємцем майна після смерті мами ОСОБА_4, прийнято спадщину, оскільки ОСОБА_1 проживав разом із спадкодавцем в с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, де продовжує проживати і на даний час, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 25.11.2016 року за №2301.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.11.2016 року, земельна ділянка, площею 1,9308 га, перебуває у комунальній власності Моївської сільської ради.

Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі визнання позову ухвалення судового рішення проводиться в порядку, встановленому, зокрема, ст.174 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно п. 3 ст. 548 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась 13.10.1998 року, відносини спадкування у даній справі регулюються чинним на той час законодавством, зокрема, Цивільним кодексом УРСР (п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7).

Згідно ст.525 ЦК УРСР, моментом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

У відповідності до ч.1 ст.534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним чи іншим громадським організаціям.

Згідно заповіту від 16.06.1990 року, посвідченого секретарем виконкому Моївської сільської ради ОСОБА_6, ОСОБА_4 заповіла все своє майно синові ОСОБА_1.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно довідки виконавчого комітету Моївської сільської ради №2301 від 25.11.2016року ОСОБА_1 проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступив у володіння та користування спадковим майном, у встановлений ст.553 ЦК УРСР строк від спадщини не відмовився, відтак, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч.2 ст. 1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України надано суду належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом майна, яке залишилося після смерті мами ОСОБА_4, ним прийнято спадкове майно, належним чином доведено свої вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності та передачу в натурі земельної ділянки.

Окрім того, із заяви представника відповідача вбачається, що спірна земельна ділянка була переоформлена на Моївську сільську раду як відумерла та на момент звернення з позовом та на час розгляду справи у суді збереглася та не вибула із комунальної власності. Відтак, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Суд у процесі розгляду цивільної справи та дослідження наявних доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з метою захисту майнових прав позивача прийшов до висновку про задоволення його позовних вимог.

Керуючисьст.ст.5,8,15,57,61,174,209,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем с.Моївка Чернівецького району Вінницької області, право власності на земельну ділянку, площею 1,93га, розташовану на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, у порядку спадкування після смерті мами ОСОБА_4, яка померла 13.10.1998 року.

Передати в натурі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, земельну ділянку, площею 1,93га, розташовану на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Припинити право власності територіальної громади Моївської сільської ради на відумерлу спадщину у вигляді земельної ділянки площею 1,93 га, розташованої на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кушнір Б.Б.