Справа № 415/4571/15-ц
Провадження № 22ц/782/952/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, грудня місяця, 21-го дня, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого - судді Яреська А.В., суддів: Карташова О.Ю., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 03 грудня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4 (далі по тексту - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14.02.2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 34/2/2008, у відповідності до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 10000 доларів США, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 13 лютого 2028 року. Внаслідок неналежного виконання договірного зобовязання відповідачем за вказаним кредитним договором станом на 13.07.2015 року виникла заборгованість у сумі 191 671 грн. 86 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 6 899,64 дол. США (по курсу НБУ 21,153330 на 11.06.2015р.); заборгованості за відсотками за користування кредитом 1 764,11 грн.; комісія за РО 883,75 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 7 520,95 грн. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за Кредитним договором № 34/2/2008 від 14.02.2008р. в сумі 191 671 рн.86 коп.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 03 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені частково, а саме суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 34/2/2008 від 14 лютого 2008 року станом на 11 червня 2016 року за тілом кредиту у сумі 159 151 грн. 91 коп. і крім того, стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2387 грн. 26 коп., у задоволені іншої частини позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача суму штрафу (пені) в розмірі 7 520 грн. 95 коп., а у іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Таким чином, рішення суду першої інстанції в іншій частині не оскаржується, а тому на предмет законності та обґрунтованості апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з аналізу ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1. ст. 611 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.02.2008 року, між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 34/2/2008, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10000 доларів США, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 17 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 13 лютого 2028 року (а.с.8-13). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно наданого банком розрахунку, відповідач отримав кредит в сумі 10000 дол. США, але умови Договору, укладеного між сторонами, відповідач не виконує належним чином, у звязку із чим станом на 13.07.2015 року виникла заборгованість у сумі 191 671 грн. 86 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 6 899,64 дол. США (по курсу НБУ 21,153330 на 11.06.2015р.); заборгованості за відсотками за користування кредитом 1 764,11 грн.; комісія за РО 883,75 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 7 520,95 грн. (а.с.7). Законом України № 1669-У11 від 02.09.2014року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення АТО забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України зобов'язаний затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Відповідач зареєстрований та проживає на території м. Лисичанська Луганської області (а.с.43). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до зазначеного переліку м. Лисичанськ Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. При цьому у телеграмі від 05.11.2014 № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО», Нацбанк України надав розяснення по реалізації норми про заборону нарахування пені та штрафів по кредитам згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де підкреслює, що реалізація прав осіб, передбачених статтею 2 Закону, не потребує отримання банком будь яких інших документів, в тому числі сертифікатів про форс-мажорні обставини торгово-промислової палати. З матеріалів справи вбачається, що штраф (пеня) за неналежне виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором № 34/2/2008 нарахована за період з 11 липня 2015року, тобто за період часу після 14 квітня 2014 року. При таких обставинах, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2 в частині стягнення штрафу (пені) в сумі 7520 грн. 95 коп., суд першої інстанції правомірно виходив із положень Закону України № 1669-У11 від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, адже не спростовують цих висновків, само по собі можливе „штучне зменшення ліквідаційної маси чи певне збільшення видатків з державного бюджету не можуть бути підставами для незастосування положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Отже, за таких обставин судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 05.12.2016 року було задоволено клопотання ПАТ «ВіЕйБі Банк», щодо відстрочки сплати судового збору до ухвалення судового рішення по справі, а отже відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.88 ЦПК України з ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягає стягненню судовий збір, за подання апеляційної скарги на рішення суду, в сумі 730грн. 60 коп.

З огляду на викладене вище, та керуючись ст.ст.304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь держави судовий збір в сумі 730 грн.60 коп.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: О.Ю. Карташов

ОСОБА_5