У х в а л а

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Добробут» про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Добробут» про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд рішенням від 13 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 1 грудня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: ухвалив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Добробут» (далі - ТОВ фірма «Добробут») на користь ОСОБА_4 8 млн грн заборгованості за договором про надання юридичних послуг, 1 млн 480 тис. 767 грн 12 коп. - 3% річних, 8 млн 904 тис. грн інфляційних втрат та 1 тис. 827 грн у рахунок повернення суми судового збору, а всього 18 млн 386 тис. 594 грн 12 коп.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 16 грудня 2015 року виправив у резолютивній частині судового рішення від 1 грудня 2015 року описки щодо розміру інфляційних втрат з 8 млн 904 тис. грн на 8 млн 736 тис. грн, 3% річних з 1 млн 480 тис. 767 грн 12 коп. на 1 млн 516 тис. 931 грн 51 коп. і зазначив, що всього підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 18 млн 252 тис. 931 грн 51 коп.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 лютого 2016 року касаційну скаргу ТОВ фірма «Добробут» відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року залишила в силі.

5 квітня 2016 року ТОВ фірма «Добробут» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 207, статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня і 21 листопада 2012 року, 31 липня 2013 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 10 лютого 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для стягнення коштів за договором про надання юридичних послуг, оскільки відповідач не надав доказів недійсності укладеного правочину; натомість відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи підписи від імені генерального директора ТОВ фірма «Добробут» ОСОБА_5 у договорі про надання юридичних послуг від 24 грудня 2007 року, акті приймання - передачі юридичних послуг від 9 квітня 2009 року, відповіді на претензію від 24 листопада 2009 року виконані самою ОСОБА_5

Крім того, суд вважав, що оскільки відповідач не виконав узятого на себе грошового зобов'язання, то наявні правові підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 21 березня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, і необхідність перевірити доводи позивачів щодо укладення та підписання ними договору оренди землі; крім того, звернув увагу на наявність у матеріалах справи заяви сторони щодо неповідомлення її про розгляд справи;

- в ухвалі від 21 листопада 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи та звернув увагу на необхідність перевірити доводи сторін по суті позовних вимог і фактичні обставини справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення;

- в ухвалі від 31 липня 2013 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновками про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору страхування з огляду на те, що на підтвердження своїх доводів щодо недійсності цього правочину страхова компанія не надала належних доказів; при цьому суд правильно врахував встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, обставини щодо існування між сторонами договірних відносин страхування.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справах, судові рішення в яких надані заявницею для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права при розгляді справ з подібних правовідносин.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Добробут» про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат за заявою товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Добробут» про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко