Справа № 461/1099/15 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/5358/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Левика Я.А.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника позивача-апелянта - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Львівське комунальне підприємство "Цитадель-Центр", ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з участю третіх осіб ЛКП «Цитадель-Центр», ОСОБА_4, в якій, з урахуванням поданих 29.04.2016 року уточнень, остаточно просив стягнути на свою користь з відповідачів у солідарному порядку 45 911 грн. матеріальної шкоди, заподіяної його майну внаслідок пошкодження. Судові витрати просив покласти на відповідачів солідарно.

В обґрунтування заявленого позову покликався на те, що внаслідок дій відповідачів, котрі є співвласниками розміщеної на другому поверсі квартири АДРЕСА_1, протягом тривалого часу, починаючи з липня 2014 року, відбувалося залиття належної йому на праві власності квартири № 3, розміщеної на першому поверсі у вказаному житловому будинку, що, у свою чергу, призвело до залиття стін і стелі житлової кімнати, стелі ванни та туалету. З вказаного приводу він неодноразово звертався у ЛКП «Цитадель-Центр», на балансі якого перебуває згаданий вище житловий будинок у цілому, а також до самих відповідачів як власників квартири, однак останніми жодних дій для усунення порушень вчинено не було.

Зазначає, що залиття належної йому квартири призвело до порушення його прав, погіршення стану здоровя членів його сімї, до незручностей у проживанні та обслуговуванні квартири у цілому. Вказані обставини свідчать про завдання йому шкоди, яку він оцінює у розмірі 45 911 грн. Такий розмір заподіяної шкоди складає вартість матеріалів, необхідних для відновлення стану квартири, а також вартість робіт, котрі слід провести, і підтверджується проведеними на його замовлення висновком експертного дослідження та локальним кошторисом будівельного підприємства ТзОВ «Доброс».

З огляду на вказане, просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь 45 911 грн. заподіяної матеріальної шкоди та судові витрати у справі.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з участю третіх осіб ЛКП «Цитадель-Центр», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року оскаржив представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_2

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування усіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав недоведеною протиправність дій відповідачів та наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Проте, до такого висновку суд першої інстанції прийшов помилково, оскільки, під час розгляду справи суду надано належну правову оцінку лише доказам, які підтверджують факт залиття квартири позивача та заподіяння йому внаслідок такого залиття матеріальної шкоди. Разом з тим, суд безпідставно не врахував та відхилив ті докази, котрі в сукупності доводять наявність причинного звязку між протиправною поведінкою відповідачів та спричиненою шкодою.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2. Приміщення квартири неодноразово затоплювалось, про що складені відповідні акти. Позивач неодноразово звертався до відповідачів, які проживають поверхом вище та є співвласниками квартири № 5 на вул. Устияновича, 8-б, у м. Львові, спільно користуються нею, з приводу усунення причин затоплення його квартири, однак, затоплення приміщень належної апелянту квартири й надалі продовжувались, жодних дій щодо усунення причин затоплення відповідачі не вчиняли. Вважає, що відповідачі повинні при появі несправностей вживати заходів щодо їх усунення, а відтак, і нести солідарну відповідальність за заподіяну шкоду, якщо вони такі несправності не усунули.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги законності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з урахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є одноосібним власником квартири № 3 у багатоквартирному житловому будинку по вул. Устияновича, 8-б у м. Львові і це стверджується відповідними правовстановлюючими документами на квартиру.

У свою чергу, відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира № 5 у вказаному вище будинку, що також стверджується відповідними правовстановлюючими документами на квартиру.

Сам-же багатоквартирний житловий будинок по вул. Устияновича, 8-б у м Львові з 01.01.2013 року знаходиться на балансі та обслуговуванні ЛКП «Цитадель-Центр», актами якого, складеними 11.03.2015 року, 23.04.2015 року та 20.05.2015 року встановлено, що на момент обстеження належної позивачу квартири виявлені залиття стіни і стелі кімнати пл. до 3 кв. м., стелі ванни пл.1,2 кв. м. та туалету пл. до 0,35 кв. м. Ймовірно, причиною такого залиття є незадовільний стан квартирної каналізаційної мережі квартири, котра належить відповідачам. У подальшому, актами ЛКП «Цитадель-Центр», складеними 21.10.2015 року та 14.04.2016 року встановлено, що у належній позивачу квартирі відбулося залиття стелі та стіни у кімнаті пл. близько 5,0 кв. м., санвузла пл. близько 1,5 кв. м. та коридору пл. до 2,0 кв. м.. Причиною такого залиття є незадовільний стан зєднання між унітазом і каналізаційним стояком у квартирі відповідачів, незадовільний технічний стан водопровідної та каналізаційних мереж у вказаній квартирі.

Як вбачається з висновку № 25/12-15я експертного будівельно-технічного дослідження, складеного за заявою позивача 28.12.2015 року, у приміщеннях належної останньому квартири наявність наступних слідів пошкоджень стін і стелі: у антресолі, яка розташована над приміщеннями ванної кімнати, під літ. 4 та вбиральні під літ. 5., відпала штукатурка на стелі пл. 3,2 кв. м., плями темно-сірого кольору з характерним запахом, схожим на плісняву наявні та поржавіла металева балка у міжповерхневому перекритті, на стінах сухі плями темно-жовтого кольору пл. до 0,2 кв. м., відставання оздоблювального шару (пофарбування) пл. до 1,2 кв. м., а також плями темно-сірого кольору з характерним запахом, схожим на плісняву, пошкоджена електропроводка (світло не вмикається); у житловій кімнаті, під літ. 3 на стелі мокрі плями темно-жовтого і сірого кольору пл. до 3,0 кв. м., відставання оздоблювального шару (пофарбування) пл. до 1,4 кв. м. та пошкоджена гіпсова ліпнина довжиною до 4 м., на стінах мокрі плями жовтого і сірого кольору пл. до 4,2 кв. м., відставання оздоблювального шару (пофарбування) пл. до 2,9 кв. м. та пошкоджена гіпсова ліпнина пл. до 0,3 кв. м.; у коридорі, на стіні яка суміжна з житловою кімнатою, під. літ.3 та вбиральнею сухі плями темно-жовтого кольору пл. до 0,4 кв. м. та плями темно-сірого кольору з характерним запахом, схожим на плісняву, а також відставання шпалер на швах, пошкоджена електропроводка (світло не вмикається). Цим-же висновком експертного дослідження визначено вартість відновлювального ремонту приміщень належної позивачу квартири, яка становить 20416 грн.

Таким чином, у вказаному вище висновку № 25/12-15я експертного будівельно-технічного дослідження від 28.12.2015 року предметом дослідження було встановлення матеріальної шкоди, завданої позивачу.

Згідно наданого позивачем локального кошторису № 2-1-1 від 27.04.2016 року ТзОВ «Доброс» на відновлення фільончастих деревяних дверей площею 3,2 кв. м. після замовлення, кошторисна вартість таких робіт буде складати 25495 грн..

Судом встановлено також й те, що станом на дату звернення до суду із даним позовом, а також на дату ухвалення рішення у справі, котре оскаржується, жодних робіт щодо відновлення та ремонту належної позивачу квартири після її залиття останнім не проведено.

Відповідно до ст. ст. 151, 156 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, члени їх сімей зобов`язані дбайливо ставитись до квартири, забезпечувати її схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Згідно зі ст. 190 ЖК України, громадяни, які заподіяли шкоду жилим будинкам, жилим приміщенням, інженерному обладнанню зобов`язані відшкодувати заподіяну шкоду.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію, природні якості землі.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, котрі підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилами ст. 1166 ЦК України, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв»язок між ними та вину заподіювача шкоди. Враховуючи наведене, підставою виникнення зобов»язання із заподіяння шкоди є факт її завдання.

Частина 2 ст.1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов»язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачам.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов»язаннях передбачає презумцію вини, якщо в процесі розгляду справи презумція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди.

В той ж час, колегія суддів звертає увагу на те, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

З огляду на вказане, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, вірно не взяв до уваги згаданий вище висновок експертного дослідження, в якому лише зазначений розмір матеріальних збитків, завданих позивачу і не вказано, яким чином останньому були спричинені матеріальні збитки, чи є в цьому вина відповідачів, абож вина ЛКП «Цитадель-Центр», як і вірно не взяв до уваги локальний кошторис № 2-1-1 від 27.04.2016 року ТзОВ «Доброс» на відновлення фільончастих деревяних дверей площею 3,2 кв. м. після замовлення, оскільки такий лише вказує на ймовірну вартість таких робіт, які, однак, не проведені у натурі.

Відтак, при наявних матеріалах справи суд не міг встановити причину залиття та перевірити дійсний розмір завданих збитків.

За приписами ст. 10 ЦПК України колегія суддів вживала заходів для сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи: особам, які беруть участь у справі, роз»яснено їх права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз для встановлення дійсних обставин справи, а саме, встановлення причини та часу залиття квартири, визначення дійсного розміру завданої матеріальної шкоди. Однак, жодна із сторін не виявила бажання скористатися такими правами, пояснивши, що наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими, а відтак і достатніми для ухвалення рішення у справі.

За усіх наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного переконання про недоведеність позивачем протиправності дій відповідачів та причинного зв'язку між їх протиправною поведінкою і заподіяною шкодою, а відтак і про те, що сам факт заподіяння шкоди не має юридичного значення і не зумовлює обов'язку відповідачів щодо відшкодування шкоди, у звязку з чим і обґрунтовано відмовив у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, а висновки суду ґрунтуються на їх всебічному аналізі.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2016 рокувідсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8