Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Заставнівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 березня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, який мотивував тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 30 березня 2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції в книзі реєстрацій народжень було зроблено відповідний актовий запис №656.

На теперішній час вони з дружиною проживають окремо, а їхній малолітній син проживає з ним без реєстрації у с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області. Дитина відвідує дошкільний дитячий заклад № 41 «Центр розвитку дитини».

Позивач зазначав, що має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату достатню для забезпечення умов проживання сина. По місцю своєї роботи характеризується позитивно. Просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним в с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області.

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Зазначала, що вони з ОСОБА_4 мають спільну дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До кінця червня 2015 року син проживав з нею та її старшим сином ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 До цього ж часу, без реєстрації, з ними проживав й ОСОБА_4, який систематично вживав алкогольні напої, грубо поводився з нею та її старшим сином, часто влаштовував сварки, погрожував розправою їй та сусідам, утримувати дитину матеріально їй не допомагав.

Після чергового скандалу, наприкінці червня 2015 року ОСОБА_4 таємно вивіз їхнього малолітнього сина в с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області, з приводу чого ОСОБА_5 зверталася до міліції, проте безрезультатно.

З того часу вона бачилась з сином декілька раз, оскільки відповідач та його мати перешкоджають їй у спілкуванні з сином.

Вказувала, що, незважаючи на відсутність офіційного заробітку, вона постійно підробляє, має постійний дохід, крім того їй ще постійно матеріально допомагають її батьки. Дитина, проживаючи з нею, жила в нормальних умовах і була забезпечена всім необхідним, вона й надалі має змогу в подальшому ростити свого сина в нормальних умовах, дбаючи про нього та даючи йому материнську любов та тепло.

Просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею в АДРЕСА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 24 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає в АДРЕСА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між сторонами 05 грудня 2008 року розірвано шлюб. У вказаному шлюбі у них народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Від народження дитини до червня 2015 року дитина проживала з матір'ю та перебувала на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 щодо визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст. ст. 160, 161 СК України, Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, обґрунтовано виходив з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови для виховання; із ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків; наявності психологічного контакту між дитиною та батьками; особистої прихильності дитини до кожного з батьків, стану здоров'я, наявності у матері кращих умов для проживання, доцільності визначення місця проживання дитини з матір'ю (що малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини), а також з того, що позивач не навів обставин, які є виключними та дають підстави визначити місце проживання дитини саме з батьком, а не матір'ю.

Доводи касаційної скарги про те, що поведінка ОСОБА_5 може заподіяти шкоду розвитку дитини є необґрунтованими та ніякими доказами не підтверджені.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова