Категорія 44Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Ковальчука О. В. , Медяного М.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про виселення , -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про виселення. Позов мотивовано тим, що 06.07.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №VIН0GF02020679 відповідно до якого банк зобов»язався їй надати кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 39600 доларів США строком до 04.07.2025 року, а відповідачка зобов»язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 06.07.2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки № VIН0GF02020679 згідно якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,00 кв.м., житловою площею 49,20 кв.м., яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Литвиненко, 24/25. Банк виконав свої зобовязання, а ОСОБА_3 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Банк звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та судом звернуто стягнення на предмет іпотеки. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Литвиненко, 24/25. 07.12.2015 року представник позивача усно уточнив позовні вимоги, згідно яких просив виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (рах. №0001 (для відшкодування судових витрат) МФО 305299, ) судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нове яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.07.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №VIН0GF02020679. відповідно до якого банк зобов»язався надати їй кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 39 600 доларів США строком до 04.07.2025 року, а відповідачка зобов»язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором 06.07.2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки № VIН0GF02020679 згідно п. 6 якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80 кв.м., житловою площею 49,20 кв.м., яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Литвиненко, 24/25 (а.с.6-8).

Рішенням суду від 09.02.2015 року виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням суду Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2013 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № VIН0GF02020679 від 06.07.2005 року в сумі 69 151,74 доларів США, що еквівалентно 552522,40 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу предмету іпотеки з правом укладенням від імені власника договору купівлі продажу будь - яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, правом здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених чинним законодавством дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщенняшляхом позасудового врегулюванняна підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору.

Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-455цс15 від 09 вересня 2015 року. Суд вважає, що для застосування положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України у спірних правовідносинах, що склалися між сторонами (виселення осіб з предмета іпотеки, на яке судовим рішенням звернуто стягнення), проживання чи не проживання відповідача (власника іпотечного майна) не має вирішального значення, оскільки визначальною обставиною у спірних правовідносинах, з урахуванням предмета позову, є необхідність захисту прав іпотекодержателя та забезпечення йому можливості задоволення боргових вимог за рахунок іпотечного майна, що передбачено вимогами закону та умовами укладеного між сторонами іпотечного договору.

Така ж правова позиція міститься і у аналізі Верховного Суду України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна.

Позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» направлялася ОСОБА_2 письмова вимога від 19.05.2015року про звільнення квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язанінаписьмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинокчижитлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловийбудинокабожитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зміст ст. 109 ЖК України зазначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, якихвиселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, поверненняякогозабезпеченеіпотекоювідповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками,встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателяабоновоговласника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне: згідно з ч. 4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39-40 ЗУ «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом; при цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду про задоволення позову є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та з цього ж моменту може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: