Справа № 304/1901/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Куцина М. М., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду від 14 березня 2016 року по справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2014 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" пред'явив позов до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості згідно кредитного договору № 014/4080/82/33825 від 27.07.2007 року в розмірі 17 661, 65 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 255 575, 73 грн. (а.с.2-4)

Відповідачка ОСОБА_1 пред'явила зустрічний позов до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання кредитного договору № 014/4080/82/33825 від 27.07.2007 року недійсним, як такий, що суперечить вимогам Закону «Про захист прав споживачів» та Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а.с.64-74).

Рішенням Перечинського районного суду від 14 березня 2016 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" борг за кредитним договором № 014/4080/82/33825 від 27.07.2007 року в розмірі 10 689,82 доларів США (154 687, 84 грн.), з яких 7180 доларів США (103 899, 34 грн.) борг за кредитом, 2127, 65 доларів США (30 788, 50 грн.) борг по відсоткам, 20 000 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. В задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_5 - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а.с.163-169).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первісного - відмовити. Зазначає, що суд першої інстанції встановив обставини, які є недоведеними, та не застосував закон, що підлягав застосуванню до даних правовідносин. Зокрема, апелянт вважає, що банк не довів факт видачі кредиту. При цьому, апелянт не заперечує факту підписання нею кредитного договору, однак стверджує, що такий не відповідає вимогам закону. Банк порушив порядок надання відповідачці як споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, що мало передувати укладенню договору. Крім того, на думку апелянта, кредитний договір не відповідає вимогам Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яка діяла на момент укладення цього договору: позичальник не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, а лише з тією частиною інформації, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору. Цієї обставини суд першої інстанції не врахував та ухвалив неправомірне судове рішення. Розрахунок заборгованості в апеляційній скарзі не оспорено. (а.с.190-198).

Представник позивача подала суду письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому просила скаргу відхилити як необґрунтовану, а рішення місцевого суду залишити без змін (а.с.203-206).

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Судом встановлено, що між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 27 липня 2007 року був укладений кредитний договір № 014/4080/82/33825, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 14 790 доларів США, а позичальник зобов'язався у строк до 26 липня 2017 року (включно) повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних (а. с. 5-8).

Згідно додаткової угоди № 014/4080/82/33825 від 09 квітня 2009 року до Кредитного договору №014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту за якими тимчасово, на період з 15 квітня 2009 року до 15 квітня 2010 року (кредитні канікули) сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів; протягом кредитних канікул позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору (а. с. 9-11).

В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_5 27 липня 2007 року був укладений договір поруки №014/4080/82/33825, за яким остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно з позичальником ОСОБА_1 за виконання кредитного договору (а. с. 12-13).

Своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима позичальниця ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 07 листопада 2014 року в неї виникла заборгованість у розмірі 17 661,65 доларів США, що складає 255 575,73 грн. З них:

- 7180 доларів США (103 899,34 грн.) залишок заборгованості по кредиту;

- 2127,65 доларів США (30 788,50 грн.) заборгованість по простроченим відсоткам;

- 120 887,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (а. с. 17-18).

Розрахунок заборгованості наведено в рішенні суду першої інстанції (а.с.165) відповідно до детального розрахунку, доданого позивачем до матеріалів позову (а.с.17-18).

В апеляційній скарзі цей розрахунок відповідачкою ОСОБА_1 не оспорено.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав суду контррозрахунок боргу (а.с.244). На думку апеляційного суду цей контррозрахунок не може бути взято до уваги, оскільки він здійснений без врахування валюти кредиту, обумовленої в укладеному сторонами кредитному договорі.

Задовольняючи позов в частині стягнення боргу за кредитом та прострочених відсотків суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що зобов'язання належним чином не виконане. Розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору.

Що стосується нарахованої пені, то місцевий суд обґрунтовано зменшив її розмір до 20 000 грн., оскільки сума нарахованої пені (120 887, 89 грн.) є неспівмірною із заподіяними банку збитками (103 899,34 грн. борг по кредиту та 30 788,50 грн. борг по відсотках). Таке зменшення пені узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також із роз'ясненнями, що містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5. У цій частині позивач рішення суду не оскаржував.

Твердження позичальниці ОСОБА_1 про те, що вона кредит не отримувала взагалі, спростовуються її діями, спрямованими на погашення кредиту, а також укладенням майже через два роки після підписання кредитного договору додаткової угоди про реструктуризацію кредиту (а.с.9-11).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для стягнення заборгованості по кредиту солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_5 не має, оскільки згідно з висновку судової почеркознавчої експертизи № 15/1028 від 03 листопада 2015 року, підписи у договорі поруки № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року виконані не ОСОБА_5, а іншою особою (а. с. 126-135). У цій частині рішення суду не оскаржено.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору № 014/4080/82/33825 від 27 липня 2007 року недійсним, колегія суддів прийшла до переконання, що у його задоволенні було відмовлено обґрунтовано.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року (справа № 6-1341цс15).

У даній справі судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний кредитний договір (споживчий кредит із забезпеченням) підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляла будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Відповідач надав позивачу для ознайомлення умови запропонованого Банком кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. У Платіжному календарі до кредитного договору міститься повна інформація стосовно загальної суми кредиту та погашення боргу, які підписані позивачем. Позичальниця у письмовій формі була ознайомлена з кредитними умовами (мета кредиту, наявні форми кредитування та відмінності між ними, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору), зі змістом ст. ст. 190, 222 КК України та з валютними ризиками при отриманні кредиту в іноземній валюті. Безпосередньо у тексті оспореного ОСОБА_1 кредитного договору зазначено, що умови даного договору для позичальника зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а сторони кредитного договору погодили, що з укладенням цього договору досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору (п.8.1-8.2). Сторони також погодилися, що з укладанням кредитного договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом Договору. Згідно підписаної сторонами додаткової угоди на період з 15 квітня 2009 року до 15 квітня 2010 року (кредитні канікули) було зменшено розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту.

За цих обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Перечинського районного суду від 14 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді