АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 755/16997/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9457/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

8 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Кабанченко О.А.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності у порядку спадкування на частину квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи. Також просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, вважаючи, що вона постановлена з порушенням процесуального права.

ОСОБА_4, представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у червні 2014 року ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності у порядку спадкування за законом, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 13 вересня 1996 року між нею та ОСОБА_8 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Після смерті ОСОБА_8 Десятою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 52864036. Спадкоємцями першої черги за законом є вона та відповідачі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва 12 грудня 2013 року за ОСОБА_7 визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що спірна кооперативна квартира є спадковим майном ОСОБА_8, за яку у повному обсязі спадкодавцем пайовий внесок було внесено 30 грудня 1989 року.

Квартира АДРЕСА_1 є спільним майном ОСОБА_7 та спадкодавця, тому ОСОБА_8 на підставі права власності належала Ѕ частина квартири.

ОСОБА_9 була дружиною померлого спадкодавця, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги за законом. Право на спадкування за законом вказаної квартири мають три особи, а саме позивач та два відповідача, тому відповідно частка кожного із спадкоємців становить 1/6.

У зв'язку із викладеним, просила суд визнати за нею - ОСОБА_9 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року було залучено до участі у справі в порядку правонаступництва після померлої ОСОБА_9 її спадкоємця, що прийняв спадщину за законом - ОСОБА_5

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у прийнятті зустрічного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

26 травня 2012 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 437/2012 щодо спадкового майна померлого ОСОБА_8

Із матеріалів вищевказаної спадкової справи вбачається, що до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_8 зверталися ОСОБА_4 26 травня 2012 року та ОСОБА_4 6 листопада 2012 року, також подавала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частину спірної квартири, як на частку у спільному майні подружжя.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що квартира АДРЕСА_1. була надана спадкодавцю на підставі ордеру на жиле приміщення від 16 травня 1975 року на нього та членів його родини: дружину ОСОБА_7 та сина ОСОБА_4

Згідно довідки ЖБК «Урожай» від 29 травня .2012 року, ОСОБА_8 був членом кооперативу і сума пайового внеску за квартиру ним була повністю сплачена 30 грудня 1989 року. Отже, відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», ОСОБА_8 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

За повідомленням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 7 червня.2012 року, станом на 5 червня 2012 року за даними бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_8 є його дружина - ОСОБА_9 (правонаступником якої є ОСОБА_5) та діти ОСОБА_4 та ОСОБА_4, яким належить по 1/6 частині спірної квартири.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у прийнятті зустрічного позову, чим позбавлено відповідачів права надати свої докази на спростування первісних позовних вимог, оскільки, відповідно до вимог ст. 123 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватись, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

З матеріалів справи вбачається, що зустрічна позовна заява не є зустрічною в розумінні ст. 123 ЦПК України, оскільки зазначені позови не є однорідними, не пов'язані між собою, а тому, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року про відмову в прийнятті даної зустрічної позовної заяви є законною та обґрунтованою. Відмова в прийнятті зустрічної позовної заяви не перешкоджає ОСОБА_4 звернутися до суду з таким же позовом в окремому провадженні.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи, позов ОСОБА_9 подано 24 червня 2014 року, сторони, в тому числі і апелянт були обізнані про рух справи, та мали можливість надати свої докази щодо предмету спору.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що висновки суду грунтуються на припущеннях, зокрема, суд, вказавши в рішенні, що Ѕ частина спірної квартири належала померлому ОСОБА_8, в подальшому зазначив, що право власності за ним не зареєстроване, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року, судо встановлено, що квартира АДРЕСА_1. була надана спадкодавцю на підставі ордеру на жиле приміщення від 16 травня 1975 року на нього та членів його родини: дружину ОСОБА_7 та сина ОСОБА_4

Згідно довідки ЖБК «Урожай» від 29 травня .2012 року, ОСОБА_8 був членом кооперативу і сума пайового внеску за квартиру ним була повністю сплачена 30 грудня 1989 року. Отже, відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», ОСОБА_8 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

За повідомленням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 7 червня.2012 року, станом на 5 червня 2012 року за даними бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді