Справа № 465/647/11 Головуючий у 1 інстанції: Мікула О.І.
Провадження № 22-ц/783/4756/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5 спілки «Християнська злагода» - ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8, позивача ОСОБА_9, представника позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_11, позивача ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 спілки «Християнська злагода», ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року позивачі КС «Християнська злагода», ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 звернулися в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому, з урахуванням поданих 25.05.2011 року уточнень, остаточно просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договорами про надання кредиту на користь КС «Християнська злагода» у розмірі 314 960 грн., на користь ОСОБА_7 у розмірі 123 546 грн., на користь ОСОБА_9 у розмірі 29004 грн., на користь ОСОБА_10 у розмірі 400 000 грн., шляхом звернення стягнення на майно, котре передане в іпотеку нежитлові приміщення загальною площею 214,5 кв. м., розташовані у м. Львів по вул. Ак. Сахарова, 80-а. Судові витрати просили покласти на обох відповідачів солідарно.

В обґрунтування остаточно уточнених позовних вимог покликалися на те, що між позивачем КС «Християнська злагода» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договори про надання кредиту, а саме № 103/07 від 12.03.2007 року, № 173/07/02 від 07.05.2007 року та № 228/07-01 від 09.07.2007 року, за умовами яких ОСОБА_2 одержала кредити у визначених у них розмірах, на загальну суму 1 023 478 грн. 74 коп. Для забезпечення покладених на відповідача ОСОБА_2 зобовязань, 09.07.2007 року укладено також договори поруки та іпотеки, а поручителем за такими зобовязаннями виступила відповідач ОСОБА_3 У свою чергу, предметом іпотеки виступали належні відповідачу ОСОБА_2 нежитлові приміщення загальною площею 214,5 кв. м., розташовані у м. Львів по вул. Ак. Сахарова, 80-а.

Водночас, позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є кредиторами позивача КС «Християнська злагода», котра, в силу існуючих обставин, не має змоги виконати покладені на себе зобовязання перед вказаними позивачами. У звязку з вказаним, позивач КС «Християнська злагода» передала позивачам ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 частину належного їй права вимоги до відповідачів, а саме у частині розміру заборгованості по договорах кредиту перед кожним з них, а загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_2, котра полягає у сумі неповернутого кредиту за укладеними з нею договорами, становить 1 023 478 грн. 74 коп.

Зважаючи на викладені обставини, позивачі просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2011 року позовні вимоги КС «Християнська злагода», ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КС «Християнська злагода» 314 960 грн., ОСОБА_7 123 546 грн., ОСОБА_9 29 004 грн., ОСОБА_10 155 968 грн., ОСОБА_12 400 000 грн., шляхом звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 214,5 кв.м., розташовані по вул. Ак. Сахарова, 80-а у м.Львові і позначені на технічному плані літерами від «64-1»по «64-4».

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подавши 30.06.2016 року апеляційну скаргу, оскільки участі у судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваного рішення не брали, копія такого рішення їм у встановленому порядку надіслана не була, а дізнались вони про існування оскаржуваного рішення лише безпосередньо перед подачею апеляційної скарги, отримавши копію такого з архіву суду у відповідь на свою заяву від 24.06.2016 року.

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування усіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме приписів ст. ст. 512, 515 ЦК України, Закону України «Про кредитні спілки».

Зазначають, що між КС «Християнська злагода» та відповідачем ОСОБА_2 дійсно було укладено ряд договорів про надання кредиту, зокрема № 103/07 від 12.03.2007 року, №173/07/02 від 07.05.2007 року та № 228/07-01 від 09.07.2007 року, згідно з якими остання отримала кредит, а загальна сума неповернення такого становить 1 023 500 грн. Наведені договірні зобовязання 09.07.2007 року були забезпечені іпотекою та порукою, зокрема поручителем виступила відповідач ОСОБА_3, а іпотекою нежитлові приміщення загальною площею 214,5 кв. м., розташовані у м. Львів по вул. Ак. Сахарова, 80-а, належн ОСОБА_13 Щодо позивачів ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12, то такі є кредиторами КС «Християнська злагода», в силу набрання законної сили відповідними рішеннями суду про стягнення коштів. Однак, КС «Християнська злагода» не мала змоги виконати взяті на себе зобовязання перед вказаними кредиторами внаслідок невиконання апелянтами своїх зобовязань. З цією метою, у грудні 2010 року позивач КС «Християнська злагода» відступила частину своїх прав вимоги перед відповідачами решту позивачам у розмірі, в якому кожен є кредитором відповідно. Відтак, ставили питання про стягнення з відповідачів суми коштів у солідарному порядку одночасно на користь усіх позивачів, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказують, що на їх думку, суд першої інстанції задовольняючи позов, не врахував тієї обставини, що кредитна спілка, як кредитодавець, з огляду на особливості її правового статусу, визначеного законом, не мала права відступати право вимоги за укладеними з відповідачем ОСОБА_2 договорами про надання кредиту, оскільки, такі повноваження ані законом ані зазначеними договорами не передбачені. Відтак, неможливе і солідарне стягнення коштів одночасно на користь усіх позивачів, а лише на користь позивача КС «Християнська злагода», чого та у встановленому порядку не просить.

З огляду на вказане, просять рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2007 року, 07.05.2007 року та 09.07.2007 року між позивачем КС «Християнська злагода» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договори про надання кредиту № 103/07, № 173/07/02 та № 228/07-01 відповідно, за умовами яких кредитна спілка надала відповідачу ОСОБА_2, а та, у свою чергу, одержала кредит на загальну суму 1 023 478 грн. 74 кеоп., із сплатою процентів за користування кредитними коштами та визначеними термінами повернення.

З метою забезпечення виконання зобовязань за цими договорами про надання кредиту, 09.07.2007 року між позивачем КС «Християнська злагода» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого кредитній спілці в іпотеку передано належні на праві власності відповідачу ОСОБА_2А нежитлові приміщення загальною площею 214,5 кв. м., розташовані у м. Львів по вул. Ак. Сахарова, 80-а.

Окрім того, з цією-ж метою, 12.03.2007 року, 07.05.2007 року та 09.07.2007 року між позивачем КС «Християнська злагода» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договори поруки № 103/07, № 173/07/02 та № 228/07 відповідно, за умовами яких остання виступила поручителем за згаданими вище договорами про надання кредиту, укладеними між позивачем КС «Християнська злагода» та відповідачем ОСОБА_2

Встановлено, що оскільки відповідач ОСОБА_2 неналежно виконувала умови укладених з нею договорів про надання кредиту, то в останньої виникла заборгованість перед позивачем КС «Християнська злагода» за кредитом у загальному розмірі 1 023 478 грн. 74 коп.

З огляду на вказане, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання про наявність обовязку відповідача ОСОБА_2 перед позивачем КС «Християнська злагода» про сплату 1 023 478 грн. 74 коп. заборгованості за кредитом, у тому числі і про солідарне стягнення такої заборгованості ще й з відповідача ОСОБА_3 як поручителя, в силу вимог ст. ст. 546, 553 ЦК України.

Вірним є і висновок суду про можливість задоволення вимог КС «Християнська злагода» як іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення у будинку № 80-а по вул. Ак. Сахарова у м. Львові, загальною площею 214,5 кв. м., в силу ст. ст. 3, 33, 38 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим колегія суддів не погоджується із висновком суду про стягнення зазначеної заборгованості поряд із КС «Християнська злагода» ще й на користь позивачів ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 солідарно, з наступних міркувань.

Як встановлено судом, позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 стали кредиторами за зобовязаннями відповідачів у частині сум заборгованості позивача КС «Християнська злагода» перед ними, на підставі укладеного з цим-же позивачем КС «Християнська злагода», як основним кредитором у вказаних зобовязаннях, 07.12.2010 року договору про відступлення права вимоги.

Так, на користь позивача ОСОБА_7 підлягало до стягнення 123 546 грн. 02 коп., на користь позивача ОСОБА_9 29 004 грн. 62 коп., на користь позивача ОСОБА_10 155 968 грн. 89 коп., на користь позивача ОСОБА_12 400 000 грн., в силу існуючих судових рішень, котрі набрали законної сили.

Тому суд першої інстанції, виходячи з положень ст. ст. 512-514 ЦК України, вважав зазначені обставини (відступлення права вимоги за договором) достатніми для можливості задоволення позову у повному обсязі.

Однак, суд першої інстанції не врахував того, що в силу положень 1, 21 ст. ст. Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. ОСОБА_5 спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених вказаним Законом. При цьому, провадження іншої діяльності, аніж та, котра передбачена цим Законом, не допускається.

Згідно ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобовязаннях, нерозривно повязаних з його особою, не допускається.

Виходячи з наведених вище спеціальних норм матеріального права, кредитна спілка як кредитодавець, з огляду на особливості її правового статусу, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.

Відтак, враховуючи ту обставину, що спірні зобовязання випливають з договорів про надання кредиту, укладених КС «Християнська злагода» з відповідачем ОСОБА_2, а надання кредитних коштів здійснено за рахунок обєднання грошових внесків членів такої спілки, то такі зобовязання тісно повязані з особою кредитора і, в силу положень ст. 515 ЦК України, заміна кредитора у таких зобовязаннях не допускається.

На підставі вказаного вище колегія суддів прийшла до переконання, що правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами про надання кредиту та звернення стягнення за договором іпотеки, котрий укладався для забезпечення виконання зобовязань за одним із вказаних вище договорів про надання кредиту, немає, оскільки відступлення права вимоги у даному випадку не спричиняє жодних правових наслідків. Фактично, такий договір про відступлення права вимоги при наведених обставинах є нікчемним.

Такий висновок повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі № 6-667цс15 при винесенні постанови від 02.09.2015 року, котра в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів при ухваленні ними рішень у подібних правовідносинах.

Що стосується стягнення усієї заборгованості з відповідачів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виключно на користь КС «Християнська злагода», то таке колегія суддів вважає неможливим в силу предявлення кредитною спілкою позовних вимог солідарно з іншими позивачами.

Усе перелічене вище судом першої інстанції враховано не було, що призвело до ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з помилкових підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 209 ч. 3, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 спілки «Християнська злагода», ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_14