Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/234/16 головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
провадження № 22-ц /778/2144/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 березня 2016 року у справі за позовомза позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, третя особа ОСОБА_3 про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу,зазначивши, що вона з лютого 2003 року працювала на посадах методиста та старшого викладача кафедри дошкільної освіти на умовах безстрокового договору. 15 вересня 2014 р. переведена на умови прийняття на роботу до проведення конкурсу на посаду старшого викладача цієї кафедри, а 24.12.2014 р. з нею як з обраною за конкурсом було укладено контракт на посаду старшого викладача кафедри дошкільної освіти за №02-08/44 від 24.12.2014 р. терміном на 1 рік, з 24.12.2014 р. по 31.12.2015 р., чим погіршено становище як працівника порівняно з законодавством України про працю.

Вона сумлінно виконувала свої обов'язки, зауважень, попереджень, доган не мала. Впродовж терміну контракту повністю виконала зобовязання, покладені на неї. Враховуючи на те, що з боку адміністрації її не було попереджено про розірвання контракту та контрактом не передбачено продовження терміну його дії, 22 грудня 2015 р. вона звернулася до ректора з проханням щодо переукладення з нею нового контракту, а у разі відмови, письмово повідомити про причини цього. У звязку із хворобою з 29.12.2015 р. по 06.01.2016 р. вона перебула на лікарняному, про що повідомила адміністрацію та звернулася із заявою від 30.12.2015 року про прохання в перенесенні вирішення питання щодо терміну дії контракту про призначення на посаду старшого викладача до одужання.

Проте обидві заяви були проігноровані. 04.01.2016 р. вона поштою отримала листа від КЗ «ЗОІППО» ЗОР за № 545 від 31.12.2015 р. за підписом ректора ОСОБА_3, в якому зазначено, що у зв'язку із закінченням 31.12.2015 р. контракту №02-08/44 від 24.12.2014р. її запрошують отримати трудову книжку. 6 січня 2016 року, після закриття лікарняного листа, прийшла до інституту з метою оформлення документів щодо роботи в подальшому, але ректор ОСОБА_3В незаконно відмовив в працевлаштуванні. В приймальні нічого не пояснюючи запропонували розписатися в наказі за № 127-к від 17.12.2015 р. про звільнення з 31.12.2015 р., про який нічого не знала і з яким ознайомилася лише 06 січня 2016 р.

Вважає, що переведення на контракт проведено в порушення вимог ст. 9 «Кодексу законів про працю України», яка наголошує, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Також інститутом порушено пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 р. за №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», в якому встановлено, що контрактна форма трудового договору застосовується до працівників при прийнятті (найманні) на роботу, лише у випадках, прямо передбачених законами. На посаді старшого викладача кафедри дошкільної освіти вона з 10 січня 2007 року (наказ №7-к від 10.01.2007 р, запис в трудовій книжці за №26). Пунктом 5 Положення про порядок укладення контрактів при прийомі (найманні) на роботу працівників затвердженого вищезазначеною Постановою встановлено, що умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсним. Суттєвим погіршенням її становища порівняно з чинним законодавством є наявність у контракті №02-08/44 від 24.12.2014 р. пункту 5.11. про обовязок «ЗОІППО» ЗОР звільнити науково-педагогічного працівника по закінченню строку контракту тобто 31.12.2015 р. Це свідчить про те, що її звільнення суперечить чинному законодавству, так як вона працювала на умовах безстрокового договору, у 2014 році трудові відносини з інститутом тривали і не переривалися (була переведена), тому зазначення у контракті дати звільнення та фактичного звільнення 31.12.2015 р. є безпідставним. Також своїми діями адміністрація інституту незаконно відмовила у прийнятті на роботу. Так, як вона ІНФОРМАЦІЯ_1, то має додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню. З 31.12.2015 р. вона не працює.

Також до суду ОСОБА_2 надала додаткові письмові пояснення, відповідно до яких вказала, що заяву з проханням щодо укладення строкового трудового договору (контракту) вона не писала. В її трудовій книжці записано: номер запису 34, 24.12.2014 р., як з обраною за конкурсом укладено контракт на посаді старшого викладача кафедри дошкільної освіти, наказ №131-к від 24.12.2014р. В наказі № 131 -к від 24.12.2014р. зазначено: як з обраною за конкурсом, укласти контракт з 24.12.2014р. по 31.12.2015р. на посаді старшого викладача кафедри дошкільної освіти, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису інституту, надбавкою за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу. Підстава: протокол рішення Вченої ради № від 24.12.2014р., контракт №02-08/44 від 24.12.2014 року. В наказі та трудовій книжці жодним словом на сказано, що вона приймається на роботу, а записано, що з нею укладено контракт на посаді старшого викладача кафедри дошкільної освіти, тобто перебуваючи на посаді з нею уклали контракт, при цьому безстроковий трудовий договір не припинявся.

Вважає, що безстроковий трудовий договір між роботодавцем та нею, як працівником, діяв аж до дня звільнення до 31.12.2015р. Зазначає, що контракт складено в довільній формі, не дотримано Типової форми контракту з працівником, яка затверджена наказом Мінпраці України від 15.04.1994р. № 23. Вказує, що акредитованим за певним рівнем може бути визнаний вищий навчальний заклад, який проводить підготовку (перепідготовку) фахівців за напрямами і спеціальностями відповідних освітньо-кваліфікаційних рівні не менше ніж дві третини яких акредитовано за рівнем, не нижчим за заявлений рівень акредитації закладу.

Відповідно до копії листа Міністерства освіти і науки України від 14.02.2015 року №1/10-520 щодо стану справ в КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» зазначено, що комунальний заклад «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» не має сертифікату про акредитацію і його не можна відносити до вищих навчальних закладів. Згідно переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000р. № 963 до науково-педагогічних працівників віднесено тільки старших викладачів вищих навчальних закладів ІІІ-ІУ рівнів акредитації. Старших викладачів Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» ЗОР не можна відносити до науково- педагогічних працівників, а відтак, під час заміщення вакантних посад конкурсний відбір не передує укладенню трудового договору (контракту). Підписуючи контракт у січні 2015 року, а контракт вона отримала до підпису тільки у січні 2015 року, вона сподівалась на продовження трудових відносин, навіть не могла подумати, що буде звільнена так, як сумлінно виконувала свої обов'язки, зауважень, попереджень, доган не мала. Подала дві заяви на імя ректора щодо прохання в продовженні трудових відносин, а 6 січня 2016 року в кабінеті ректора особисто спілкувалась з ОСОБА_3 та зверталась із проханням не звільняти. Вважає доведеним факт того, що бажала працювати в КЗ «ЗОІППО» ЗОР.

У звязку з зазначеним позивач просила суд скасувати наказ Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради №127-к від 17.12.2015 р. та поновити на посаді старшого викладача кафедри дошкільної освіти і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2015 р. до дня поновлення на посаді.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 березня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам законодавства та обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обгрунтовно вважав, що звільнення ОСОБА_2 за наказом № 127-к від 17.12.2015 року у звязку з закінченням строку дії контракту здійснено у відповідності з вимогами норм трудового законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови розірвання договору можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За норами ст. 54 Закону України „Про освіту, ст., ст. 48, 55 Закону України „Про вищу освіту науково-педагогічні працівники, до яких відноситься і старший викладач, обираються за конкурсом і з ними укладаються трудові договори, в тому числі і контракти.

З матеріалів справи вбачається, що за Статутом Комунальний заклад «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької областної ради, погодженого Містерства освіти і науки, молоді та спорту України 07.09.2011 року та затвердженого рішенням Запорізької областної ради 29.09.2011 року віднесено до вищих навчальних закладів 3-4 рівнів акредитації / а.с. 83-105 /, який за інформацією ЄДР виданих ліцензій, має ліцензію серії АЕ № 636133, видану Міністерством освіти України з терміном дії з 30.07.2014 року до 01.07.2019 року.

На підставі наказу Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької областної ради № 131-К від 24.12.2014 року з ОСОБА_2 як обраною за конкурсом на підставі протоколу Вченої ради № 9 від 24.12.2014 року, контракту № 02-08/44 від 24.12.2014 року, вирішено укласти контракт з 24.12.2014 року по 31.12.2015 року на посаду старшого викладача кафедри дошкільної освіти / а.с. 70, 44-51 /.

Відповідно до Контракту № 02-08/44 від 24.12.2014 року, ОСОБА_2 як науково педагогічний працівник та КП «ЗОІППО» ЗОР підписали контракт з терміном дії з 24.12.2014 року по 31.12.2015 року, за п. 6.1.1 якого підставами для розірвання Контракту є закінчення строку його дії / а.с. 47-51 /.

Пунктом 5.11. Контракту № 02-08/44 від 24.12.2014 року, до обовязків КП «ЗОІППО» ЗОР віднесено, зокрема: звільнення науково-педагогічного працівника по закінченню строку контракту / а.с. 50 /.

Наказом № 127-к від 17.12.2015 року, ОСОБА_2 було звільнено з 31.12.2015 року за п.2 ст. 36 КЗпП України у звязку з закінченням строку дії контракту/а.с. 62 /.

Судом дана належна оцінка доводам позивача про те, що не малось порушень норм трудового законодавства при звільненні позивача під час перебування її на лікарняному та про те, що відповідач відмовився від переукладення з нею контракту, бо ч. 3 ст. 40 КЗпП України заборонено звільняти працівника під час перебування на лікарняному лише з ініціативи власника, а за нормами ч.2 ст. 14 ЦК України будь-яку особу неможливо примусити до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї, у тому числі і зобовязати відповідача до переукладення контракту чи до продовження строку його дії.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм діючого законодавства і підстав для його скасування не вбачає.

Прийняти до уваги та здійснити висновки за доводами апелянта щодо неправомірності переведення її з безстрокового трудового договору на строковий у вигляді контракту в межах той самої посади за наказами відповідача від 15.09.2014 року та від 24.12.2014 року є неможливим, бо вказані доводи не входили до предмету(вимог) позову, а суд згідно норм ст. 11 ЦПК України розглядає справу не інакше як за зверненням позивача в межах заявлених ним вимог, при цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Позивачем позовних вимог про визнання вищевказаних наказів відповідача незаконними та про їх скасування в цій справі заявлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду в межах заявлених позовних вимог не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судом норм законодавства.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 березня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: