Справа № 439/391/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2016 р. м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді Петейчука Б.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

- за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3, у якій просить суд постановити рішення, яким розділити спільне майно подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, у якій просить суд визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за первісним позовом ОСОБА_2 покликається на такі обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.1993р. по 22.03.2012р. За час шлюбу ними спільно у 2001 році було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Незважаючи на те, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя, покупцем за договором купівлі-продажу була ОСОБА_3, а тому право власності на дану квартиру було зареєстроване на неї. Позивач - ОСОБА_2 вважає, що придбана квартира є об?єктом спільної сумісної власності подружжя і частки кожного із співвласників є рівними.

В обгрунтування своїх позовних вимог за зустрічним позовом, ОСОБА_3 покликається на такі обставини.

Сторони зареєстрували шлюбу 29.08.1993р. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку 2000 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. У 2000 році ОСОБА_2 виїхав на постійне місце проживання у Республіку Португалія.

Оскільки власного житла у ОСОБА_3 не було, у 2001 році з метою вирішення житлового питання вона вирішила придбати житло, для чого вона 20.06.2001р. позичила у своєї матері ОСОБА_7 4500 доларів США для купівлі квартири. 20.06.2001р. ОСОБА_3 купила за договором купівлі-продажу житлову квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 вважає, що спірна квартира була придбана не за спільні кошти подружжя, а виключно за її особисті кошти, за час окремого проживання подружжя, після фактичного припинення шлюбних відносин із ОСОБА_2, а тому вважає, що така квартира є її особистою приватною власністю.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Микитюк С.М. в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просить суд у його задоволенні відмовити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в судовому засіданні позов його довірительки підтримав, просить його задовольнити. Первісний позов ОСОБА_2 не визнав, просить суд у його задоволенні відмовити.

Дослідивши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними та підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити, виходячи із таких міркувань.

Як встановлено судом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.1993р. по 22.03.2012р., що стверджується рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 25.10.2011р. (а.с. 7-8). Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що 20.06.2001р. між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_10, ОСОБА_11, яка також діяла в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_12, з іншої, було укладено договір купівлі-продажу житлової квартири, згідно якої ОСОБА_3 купила житлову квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5). Продаж вчинено за 14 691 грн.

Як встановлено судом ОСОБА_3 20.06.2001року взяла у позику в своєї матері ОСОБА_7 4500 доларів США із терміном повернення до 20.06.2012р. Сума позики станом на 30.04.2015р. не повернута, що стверджується рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 30.04.2015р. (а.с. 96).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Таки чином, сам факт того, що майно придбано одним із подружжя в період перебування у зареєстрованому шлюбі ще не може свідчити, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно вищезазначених норм закону, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Як встановлено судом ОСОБА_2 у 2000 році виїхав у Республіку Португалія, де з цього часу постійно проживає, а ОСОБА_3 виїхала у Республіку Португалія у 2004 році, де з цього часу постійно проживає. Вказану обставину сторони не заперечують.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні стверджував, що спірна житлова квартира придбавалася подружжям за спільний кошт, оскільки ОСОБА_3 ніде не працювала, а ОСОБА_2 перебував у Республіці Португалія на роботі та надсилав гроші дружині на утримання сім?ї. Також ствердив, що по 2010 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбних стосунках, і лише з 2010 року фактично припинили їх.

Вказану обставину представник ОСОБА_3 заперечив, та вказав, що жодних коштів його довірителька від ОСОБА_2 не отримувала ні на утримання сім?ї, ні на купівлю спірної квартири. Фактично представник ОСОБА_3 стверджує, що спірна квартира придбавалась ОСОБА_3 за особисті кошти в період роздільного проживання із ОСОБА_2 при фактичному припиненні із ним шлюбу.

На підтвердження зазначених сторонами обставин, за клопотанням сторін судом допитано низку свідків, які дали суду суперечливі покази.

Так, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її сином. У 2000 році ОСОБА_2 виїхав у Португалію не роботу. Своїй дружині ОСОБА_3 він висилав гроші і з нею він підтримував стосунки. У 2004р. ОСОБА_3 також виїхала у Португалію. Їй відомо зі слів сина, що у Португалії вони жили разом. Припинили спільне проживання з 2011 року. Також свідкові відомо зі слів сина, що ОСОБА_3 позичила гроші в сумі 4500 доларів США у свого брата на купівлю квартири.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що одружений на сестрі ОСОБА_2 з 1998 року, а тому добре знає як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3. Йому відомо, що у 2000 році ОСОБА_2 виїхав у Португалію. Також йому відомо зі слів інших осіб, що ОСОБА_2 пересилав гроші дружині ОСОБА_3 по 2004 рік. Йому відомо, що ОСОБА_3 купила у 2001 році квартиру за 4200 доларів, які позичила, оскільки сама ніде не працювала і доходів не мала. У 2004 році ОСОБА_3 також виїхала у Португалію до свого чоловіка ОСОБА_2. Про це він зробив висновок на основі фотографій, які він бачив, де були зображені ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є її дочкою. Із своїм чоловіком ОСОБА_2 її дочка ОСОБА_3 розійшлася і ОСОБА_2 виїхав у Португалію. У 2001 році її дочка позичила в неї 4500 доларів США на купівлю квартири, оскільки їй із неповнолітнім сином не було де проживати. У 2001 році ОСОБА_3 купила квартиру у м. Броди. Зі слів дочки їй відомо, що за період з 2000 року по 2004 рік чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_2 грошей на утримання сім?ї не пересилав. У 2004 році ОСОБА_3 також виїхала у Португалію на роботу. Чи проживала вона у Португалії із своїм чоловіком їй невідомо.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є її рідною сестрою. Їй відомо, що у 2000 році сім?я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпалася, оскільки стосунки різко погіршилися, і ОСОБА_2 виїхав у Португалію на роботу. Їй відомо, що ОСОБА_3 у 2001 році позичила в матері гроші в сумі 4500 доларів США і в цей же день купила у м. Броди квартиру. У 2003 чи у 2004 році, точного року не пам?ятає, ОСОБА_3 виїхала у Португалію на роботу, а її неповнолітній син залишився в м. Броди. Їй відомо зі слів ОСОБА_3, що її чоловік ОСОБА_2 їй фінансово не допомагав. Також свідку відомо, що сестра ОСОБА_3 у Португалії не проживала із чоловіком ОСОБА_2, а винаймала окрему квартиру.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що рідний брат ОСОБА_3 доводиться їй чоловіком. Свідку відомо, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 конфліктували і у 2000 році ОСОБА_2 виїхав у Португалію. ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до цього проживали у його батьків, і свого власного помешкання не мали. У 2001 році ОСОБА_3 купила у м. Броди квартиру за позичені гроші. Однак, такі гроші вона у її чоловіка, а свого брата не позичала, оскільки він на той час ніде не працював, і таких грошей не мав. У 2004 році ОСОБА_3 також виїхала у Португалію. Однак, їй відомо зі слів ОСОБА_3, а також їхнього сина ОСОБА_5, який гостював у матері у Португалії, що у Португалії ОСОБА_2 із ОСОБА_3 разом не проживали, а жили роздільно.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є її сусідкою у будинку АДРЕСА_2. Свідок показала, що чоловіка ОСОБА_3 вона ніколи не бачила. У квартирі жила ОСОБА_3 із своїм сином ОСОБА_5. Свідкові невідомо за які кошти була придбана житлова квартира.

Вказаними показаннями свідків достовірно підтверджено лише ту обставину, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2000 року по 2004 рік в Україні спільно не проживали, у зв?язку із виїздом ОСОБА_2 за межі України у Республіку Португалія. Про стосунки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Республіці Португалія з 2004 року, тобто з моменту виїзду ОСОБА_3 за межі України, і до моменту розірвання шлюбу у 2011 році свідкам відомо лише зі слів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших осіб. А тому, суд не бере до уваги покази зазначених свідків для висновку щодо фактичного припинення чи неприпинення шлюбних відносин між сторонами на час придбання спірної квартири, оскільки сам факт того, що ОСОБА_2 виїхав за межі України на роботу у Португалію не може свідчити про фактичне припинення шлюбних відносин із ОСОБА_3.

В той же час судом встановлено, що 26.10.2005р. у м. Лісабон (Португалія) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали у позику 110 000 Євро на купівлю житла (а.с. 187-188).

Також судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у суді у Фігейра да Фоз (Португалія) у 2014-2015 роках перебував на розгляді спір щодо розподілу майна у спеціальних випадках (а.с. 190-194).

Вказаними доказами перед судом доведено, що станом на 2005 рік, у момент отримання сторонами кредиту на житло у Республіці Португалія фактичного припинення шлюбних відносин не було, оскільки сторони отримали у позику грошові кошти для спільного придбання житла, що свідчить про ведення спільного господарства та спільний сімейний бюджет.

Вказівка представника ОСОБА_3 на те, що спірна квартира придбана його довірителькою за її особисті кошти не заслуговує на увагу, оскільки отримані у позику кошти ОСОБА_3 за договором позики на придбання квартири були використані нею в інтересах сім?ї на придбання житла для такої сім?ї.

Суд не взяв до уваги надані представником ОСОБА_3 письмові пояснення ОСОБА_5, що були дані ним за правилами допиту свідка, та не досліджував такі як доказ по справі, оскільки визнає такі письмові пояснення недопустимим доказом у справі, оскільки такі пояснення не відповідають загальним вимогам, що ставляться до доказів у цивільному процесі, що передбачені Главою 5 Докази ЦПК України.

Суд критично оцінює наданий представником ОСОБА_2 відеозапис святкування Нового Року, на якому зафіксовано ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також інших осіб. З такого відеозапису неможливо встановити у якому році відбувається таке святкування, місце проведення святкування, а також зробити висновок про стосунки сторін.

Таким чином, перед судом доведено ту обставину, що спірна квартира АДРЕСА_1 була нажита подружжям за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Перед судом не доведено ту обставину, що спірна квартира придбавалася ОСОБА_3 за особисті кошти у період роздільного проживання із ОСОБА_2 та при фактичному припиненні із ним шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що частки кожного із колишнього подружжя у спірні квартирі є рівними.

Керуючись ст.ст. 10, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Поділити спільне майно колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, присудивши у власність:

ОСОБА_2 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_1;

ОСОБА_3 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. - судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду із позовною заявою.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішенням.

Суддя: Б. М. Петейчук