У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза заявою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (далі - ПАТ «Закарпатгаз») звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4. заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 5 806 грн 01 коп., інфляційних втрат за період з 01 березня 2013 року до 30 березня 2016 року в розмірі 2 861 грн 59 коп., 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов'язання за період з 01 березня 2013 року до 30 березня 2016 року в розмірі 425 грн 57 коп.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року, ПАТ «Закарпатгаз» відмовлено у прийнятті заяви на підставі п. 2 ч. 2 ст. 100 ЦПК України.

У касаційній скарзі ПАТ «Закарпатгаз», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами виник спір про право.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Оскільки у заяві про видачу судового наказу ПАТ «Закарпатгаз» просило стягнути заборгованість із відповідача, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність спору про право.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і не дають підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик