Провадження №2/761/3086/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя», ОСОБА_2 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, суд

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним Договір № 02/15 від 19.01.2015 року передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_1, укладений між ПАТ СК «Укргазпромполіс-життя» та ОСОБА_2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.01.2015 року між ПАТ СК «Укргазпромполіс-життя» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено Договір № 02/15 від 19.01.2015 року передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_1, який відкрито на підставі договору банківського вкладу С-UAH-106 «Короткостроковий» - 18 від 12.12.2014 року та Генеральної угоди від 19.05.2009 року № С-UAH-106. Позивач вважає, що вказаний договір слід визнати недійсним, оскільки, при його укладенні сторонами порушено норми ст. 514 ЦК України стосовно дійсності зобов'язання. Крім того, ОСОБА_2 при укладенні вказаного договору отримав права первісного кредитора разом із тими запереченнями, які ПАТ «Укргазпромбанк» мав до первісних кредиторів, зокрема, Постановою Правління Національного банку України № 42/БТ від 22.01.2015 року встановлено обмеження щодо здійснення операцій ПАТ «Укргазпромбанк» інсайдерами, а також отримання погашення заборгованості в іншій формі, відмінній від грошової. Разом з тим, позивач вважає, що заміна кредитора у вказаному зобов'язанні є неприпустимою, оскільки таке зобов'язання тісно пов'язане з особою кредитора. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ СК «Укргазпромполіс-життя», представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

19.01.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» та ОСОБА_2 був укладений Договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 02/15, відповідно до умов якого ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» відступило, а ОСОБА_2 отримав право на вклад за договором банківського вкладу № С-UAH-106 «Короткостроковий» -18 від 12.12.2014 року в розмірі 4 300 000,00 грн. (а.с. 18-19).

Крім того, 19.01.2015 року сторони підписали акт приймання-передачі прав вимоги, за яким ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» передало, а ОСОБА_2 прийняв документи, які засвідчують права на депозитний вклад в розмірі 4 300 000,00 гривень за договором банківського вкладу № C-UAH-106 «Короткостроковий» -18 від 12.12.2014 року. ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» 20.01.2015 року письмово повідомив позивача ПАТ «Укргазпромбанк» про зміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі договору банківського вкладу банківського вкладу № C-UAH-106 «Короткостроковий» -18 від 12.12.2014 року (а.с. 20).

Позивач зазначає, що договір передачі відступлення прав вимоги № 02/15 від 19.01.2015 року, укладений між ПАТ «СК «Укргазпромполіс - Життя» та ОСОБА_2 є недійсним зважаючи, що сторонами при укладенні зазначеного договору відступлення права вимоги порушені вимоги ч. 1 ст. 514 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За умовами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Таким чином, якщо інше не встановлено договором або законом, відступлення права вимоги є двостороннім правочином, в якому сторонами є первісний кредитор і новий кредитор. У цьому випадку боржник не є стороною у цьому правочині, а лише наділений правом не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України) та правом висувати проти вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника.

Так, позивачем не спростовується, що попереднім кредитором з банком було укладено відповідний депозитний договір, кошти за ним були передані банку на умовах депозиту. Зазначене підтверджується банківськими виписками самого банку.

При цьому банк також не оспорює, не спростовує дійсність вказаного депозитного договору, факт його укладання та факт розміщення відповідних коштів за ним у банку попереднім кредитором.

Таким чином, депозитне зобов'язання між попереднім кредитором та банком виникло належним чином і його дійсність банком не заперечується.

Разом з тим, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги відбулася лише заміна кредитора у зобов'язанні на відповідача, а саме зобов'язання продовжувало існувати.

Отже, оскільки у первісного кредитора було право вимоги до банку вимагати повернення депозитних коштів після настання строку, обумовленого в депозитному договорі, то саме це право і буле передано новому кредитору.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України у справі №3-56гс14, згідно до якої відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Що стосується посилань позивача на залежності дійсності зобов'язання від настання строку його виконання, то слід зазначити, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Таким чином, враховуючи правову природу договору банківського вкладу, а зокрема, право вкладника отримати грошові кошти на першу вимогу, що передбачено ч. 1 ст. 1060 ЦК України, а також заборону обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами (ч. 1 ст. 1074 ЦК України), вказане нівелює зауваження позивача про недотримання сторонами при укладенні Договору № 02/15 від 19.01.2015 року вимог ст. 514 ЦК України стосовно дійсності зобов'язання.

Щодо посилань ПАТ «Укргазпромбанк» на те, що спірний договір суперечить обмеженням в діяльності ПАТ «Укргазпромбанк», що встановлені постановою Правління Національного банку України від 21.01.2015 року №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», а також ст.ст. 58, 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 02/15 від 19.01.2015 року укладено до прийняття Правлінням Національного банку України постанови №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», а відтак обмеження встановлені цією постановою не розповсюджують свою дію на спірний договір. Крім того, даний договір укладено між ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» та ОСОБА_2, правовідносини, які врегульовано постановою Правління Національного банку України від 21.01.2015 року №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» не можуть розповсюджуватися на угоду (договір), стороною якої Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк» не є.

Крім того, позивач вважає, що заміна кредитора у вказаному зобов'язанні є неприпустимою, оскільки таке зобов'язання тісно пов'язане з особою кредитора.

У Постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов'язання (обсяг прав та обов'язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Таким чином, зазначена правова позиція спростовує зауваження банку про те, що при заміні кредитора у зобов'язанні має значення особа первісного кредитора, оскільки до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються станом на момент переходу цих прав до нового кредитора, а відтак заперечувати проти вимог нового кредитора на підставі претензій до особи попереднього кредитора - неправомірно.

Депозитне зобов'язання - це грошове зобов'язання, а не особисте зобов'язання з вчинення певних дій, а тому при поверненні вкладу особа кредитора значення не має.

Крім того, слід зазначити, що при укладенні Договору передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 02/15 від 19.01.2015 року відбулася не заміна сторони договору, для чого у відповідності до положень ст. 520 ЦК України потрібна згода іншої сторони договору, а заміна управленої особи, на користь якої мало б бути здійснено повернення депозиту.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено, що укладення спірного договору здійснено з порушенням вимог законодавства, а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним, що передбачені ст. 215 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1172 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя», ОСОБА_2 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його проголошення.

Суддя: