АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7855/16 Справа № 206/4326/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С.В. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 5 жовтня він придбав у ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 2109, 1989 року випуску, н/з НОМЕР_1, що був зареєстрований за громадянином ОСОБА_6 та був переданий ним по довіреності відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Вказаний автомобіль він, позивач, купив за 20000,00 грн. 05 жовтня 2011 року ОСОБА_2 особисто написав розписку про отримання грошових коштів за автомобіль. ОСОБА_4 видала йому, позивачу, нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження та керування цим автомобілем. Проте, 08.03.2015 року працівники ДАІ вилучили у позивача зазначений автомобіль у зв'язку з анулюванням його реєстрації та зняття з обліку, на підставі висновку УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 16.12.2008 року. Тому, на даний час у позивача немає можливості повноцінно використовувати куплений ним автомобіль. Таким чином, під час видачі довіреності на право розпорядження та керування автомобілем, ОСОБА_4 не мала права його передавати або відчужувати, оскільки даний автомобіль був знятий з обліку у зв'язку з анулюванням його реєстрації та отримувати грошові кошти. Позивач вважає, що ОСОБА_2 отримав 20000,00 грн. без достатньої правової підстави і тому повинен їх повернути, оскільки довіреністю на право користування автомобілем та розпискою підтверджується лише факт передачі грошових коштів, а не факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до копії довіреності від 04.10.2011 року, ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_6 (власник), уповноважила ОСОБА_7 та позивача ОСОБА_3 представляти інтереси власника перед усіма третіми особами, в тому числі ДАІ, СТО, АЗС, з питань експлуатації та обслуговування, а також розпоряджатись (продати, обміняти, здавати в оренду за ціну та на умовах на свій розсуд), проходити техогляд, зняти з обліку в органах ДАІ, страхувати, експлуатувати з правом тимчасового виїзду за кордон, належний ОСОБА_6 автомобіль марки ВАЗ 2109, 1989 року випуску, кольору чорного, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, тип ТЗ - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність видана строком до 04.09.2021 року та посвідчена приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маєвською О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за номером 1167 (а.с.5).

Також, згідно копії розписки від 05.10.2011 року, ОСОБА_2, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, отримав від ОСОБА_3 20000,00 грн. за автомобіль ВАЗ 2109 (н.з. НОМЕР_1). Зазначено також, що претензій до останнього ОСОБА_2 не має, розписка написана власноручно без морального та фізичного тиску (а.с. 6).

08 березня 2015 року автомобіль ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 (власник ОСОБА_6, водій ОСОБА_7) вилучено працівниками УДАІ, оскільки 14.02.2009 року він був знятий з обліку в РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області у зв'язку з анулюванням його реєстрації, на підставі висновку УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 16.12.2008 року, що підтверджується копією акту прийому-передачі транспортного засобу та листом Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області від 27.03.2015 року №42/1-1006 (а.с. 4, 11).

Колегія звертає увагу, що даний позов про стягнення коштів заявлено позивачем з підстав ст. 1212 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-122цс14, яка є обов'язковою у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, зазначено, що норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги доводи позивача про те, що автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1, він купив за 20000,0 грн., і саме у зв»язку з цим відповідач ОСОБА_2 написав розписку про отримання вказаних коштів, а відповідачка ОСОБА_4 видала на його, позивача, ім»я посвідчену нотаріально довіреність на керування та розпорядження вказаним транспортним засобом, що стверджується змістом позовної заяви (а.с. 2-3) та поясненнями представника позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, - колегія дійшла висновку, що, зважаючи на доводи позивача про договірний характер спірних правовідносин, в даному випадку відсутні підстави для застосування положень ст. 1212 ЦК України.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 20000,0 грн., місцевий суд неправомірно обґрунтував застосування положень ст. 1212 УК України наявністю між вказаними особами «якихось усних домовленостей» та неможливістю встановлення правової природи цих домовленостей. Наведені твердження місцевого суду ґрунтуються на припущеннях, свідчать про невстановлення районним судом фактичних обставин справи та не доводять наявність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених за ст. 1212 ЦК України.

Отже, оскаржуване рішення в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги до відповідача ОСОБА_2

Разом з тим, колегія погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених за ст. 1212 ЦК України, пред»явлених до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Отже, в частині відмови у задоволенні позову рішення підлягає залишенню без змін.

Колегія наголошує, що ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернення до суду за захистом своїх прав і законних інтересів з іншим позовом, за інших правових підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, керуючись положеннями ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та в частині стягнутих грошових сум з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 20000,00 грн. та судового збору у розмірі 243,60 грн., - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити в повному обсязі.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді