Справа № 349/242/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1649/2016
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Рогатинського районного суду від 13 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рогатинського районного суду від 13 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Так, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором №ЕБРР/G 1401 від 31.07.2008 року укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ПП ПКВП «Перлина Перемишлянщини» було визначено до 31.07.2013 року. З врахуванням вимог ч.4 ст.559 ЦК України, банк повинен був пред'явити вимогу до поручителя до 01.02.2014 року. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, банком 07.02.2014 року було направлено поручителям вимогу, що підтверджується листом - претензією. За таких обставин, на думку апелянта, строк звернення до суду з позовом не було пропущено.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги підтримала з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

Інші сторони в судове засідання, будучи належно повідомленими про розгляд справи, не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає, до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 31.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ПП ПКВП «Перлина Перемишлянщини» було укладено кредитний договір № ЕБРР/G 1401, згідно з яким, останній отримав кредит в розмірі 48 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до графіка погашення кредиту, який передбачено в додатку №1, строком повернення до 31.07.2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 31.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, та ОСОБА_4 було укладено договори поруки №1 та №2 відповідно.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, банк позивач здійснив нарахування заборгованості станом на 11.02.2016 року в розмірі 187 460,78 грн., яка підлягає зменшенню на 94 926,67 грн., оскільки була стягнута за рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2014 року. У зв'язку з цим просив стягнути з поручителів заборгованість в розмірі 102 578,15 грн. заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання боргу за кредитним договором не підлягає захисту у звязку із пропуском ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як розяснив у п. 24 постанови N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання виконання основного зобовязання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі строку для добровільного виконання зобовязання за кредитним договором (правова позиція ВСУ у справі № 6-616 цс15, від 06.07.2015 року).

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання основного зобовязання сторонами визначено до 31.07.2013 року, лист-претензію було надіслано 07.02.2013 року та встановлено строк для добровільного виконання зобов'язання не пізніше 5 календарних днів з дати одержання вимоги, про погашення простроченої заборгованості Позов до суду заявлено лише у березні 2016 року тобто по спливу встановленого законодавцем шестимісячного строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права

керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_5