Справа № 433/1512/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2016 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Крівоклякіної Н.В.,

за участю секретаря - Яковлєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Воєводської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

01.08.2016 року позивач звернулась до суду із дійсною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що її рідній сестрі ОСОБА_2, яка померла 30.04.2014 року, належала земельна ділянка площею 12,96 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛГ №036759. Оформити право власності у встановленому законом нотаріальному порядку вона не змогла у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, про що нею було подано об'яву до місцевої газети «Сельская Новь» №61-62. У звязку з цим вона змушена звернутись до суду та просить визнати за не право власності на зазначену вище земельну ділянку.

В судове засідання сторони не зявились.

Позивач до початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності.

Воєводська сільська рада також до початку судового засідання надала письмову заяву, згідно якої просила справу розглянути без участі її представника, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти визнання за позивачем права власності.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛГ

№036759 від 30.10.2002 року, ОСОБА_2 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 12,96 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воєводської сільської ради (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про смерть від 15.10.2014 року ОСОБА_2 померла 05.05.2014 року, про що зроблено актовий запис №02 (а.с.13)

Факт того, що ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої підтверджується наступними документами: копіями свідоцтв про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4, копією свідоцтва про укладення шлюбу від 26.02.1994 року, згідно з якою позивач після укладення шлюбу набула прізвище «Логозинська», а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища, згідно з яким ОСОБА_3 після укладення шлюбу набула прізвище «Чуловська» (а.с.8-12).

Як вбачається з копій заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є рідними братами спадкодавця ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1, ними 03.10.2014 року була зроблена відмова від прийняття спадщини. Заяви були зареєстровані в реєстрі за №14 та №12.

Відповідно до копії заяви про прийняття спадщини від 04.09.2014 року, яка зареєстрована у Троїцькій державній нотаріальній конторі 31.10.2014 року, індекс 343/02-14, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, яка померла 16.08.2014 року. ОСОБА_1 шляхом підписання зазначеної заяви прийняла всю спадщину після смерті ОСОБА_2.

Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №38782045 від 31.10.2014 року спадкова справа після смерті ОСОБА_8 була заведена 31.10.2014 року у Троїцькій державній нотаріальній конторі.

04 серпня 2016 року позивачем в газеті «Сельская Новь» №61-62 було опубліковане оголошення про визнання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЛГ №036759, який належав ОСОБА_2 недійсним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в

нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Як вбачається зі змісту ст.. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Судом було встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті своєї рідної сестри своєчасно подавши заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини у встановленому законом порядку, проте отримати свідоцтво на право власності позивач не має можливості, оскільки у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на зазначену земельну ділянку.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріуса, оскільки втрачено правовстановлюючий документ на земельну ділянку суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі ст.,ст. 1216, 1223, 1225, 1268, ЦК України, ст..81 ЗК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст.10, 11, 57-65, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Воєводської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 12,96 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Воєводської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛГ №036759.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.В. Крівоклякіна