Справа № 369/3894/16-ц
Провадження № 2/369/2148/16
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти попередній договір купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 29.01.2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.01.2008 року, на ім'я ОСОБА_2 було придбано земельну ділянку площею 0,15 га., що розташована в АДРЕСА_1, (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_3) та отримано в зв'язку з цим Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_4 виданого управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 05 серпня 2008 року. Частина грошових коштів при купівлі зазначеної вище земельної ділянки (розміром 0,055 га) були сплачені позивачем.

В зв'язка з тим, що на той час позивач не хотів на себе оформлювати частину вищевказаної земельної ділянки площею 0,055 га (за сімейними обставинами), позивач домовився з відповідачем, що всю землю буде оформлено на нього, та коли у позивача виникне потреба, відповідач переоформить на позивача частину земельної ділянки розміром 0,055 га. Відповідач для підтвердження його фактичного права власності на 0,055 га вказаної вище земельної ділянки, надав позивачу власноручно написану розписку (складена 10 листопада 2008 року).

Даною розпискою відповідач підтверджує юридичний факт того, що частина вищевказаної земельної ділянки площею 0,055 га належить фактично позивачу, що без його дозволу відповідач не має право здійснювати жодної правової дії з вказаною земельною ділянкою (продаж, застава тощо), та що відповідача не заперечує в майбутньому (коли стане потреба) переоформити її на позивача, як на фактичного власника земельної ділянки.

Для цього відповідач навіть склав та надав позивачу дугу розписку, в якій передбачив можливий спосіб переоформлення права власності на земельну ділянку на позивача, шляхом укладення договору дарування (оскільки грошові кошти за земельну ділянку позивачем вже сплачені) та порядок підготовки необхідних документів для укладення договору дарування, та про те що всі витрати по переоформленню земельної ділянки будуть сплачені позивачем.

В надій відповідачем розписці від 10 листопада 2008 р. не було вказано строк виконання зобов'язання щодо переоформлення права власності на земельну ділянку на позивача, тому в серпні 2015 року позивач усно звернувся до відповідача з проханням реалізувати домовленість між ними про переоформлення на позивача, як фактичного власника, права власності на вказану земельну ділянку.

Але всупереч наданій обіцянки, відповідач ніяких дій не вчинив.

В зв'язку з цим, позивач письмово звернувся до відповідача 07 листопада 2015 року, направивши за відомим позивачем адресом його реєстрації відповідного листа. У вказаному листі позивач просив відповідача виконати надані зобов'язання в розписці від 10.11.2008 р. та в усній домовленості здійснено в серпні 2015 року.

Але, на жаль, обидва листи не було отримані відповідачем та повернуті поштою, в зв'язку з закінченням терміну зберігання (повідомлення Укрпошти від 09.12.2016 року та 19.12.2016 року).

На даний час відповідач не здійснив жодних дій щодо виконання взятого на себе зобов'язання по розписці від 10.11.2008 року, а також усної домовленості досягнутої влітку 2015 року та перешкоджає позивачу в «юридичному» набутті (переоформленні) права власності на земельну ділянку, чим порушує права позивача як фактичного власника земельної ділянки.

Тому позивач просив зобов'язати ОСОБА_2 (продавець) укласти з ОСОБА_1 (покупець) попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки 0,055 га., що розташована в АДРЕСА_1, в якому передбачити укладання в майбутньому основного договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки за наступними умовами: замовлення ОСОБА_2 або ОСОБА_1 (за відповідною нотаріально посвідченою довіреністю) у землевпорядної організації виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу (виділення) існуючої ділянки площею 0,15 га., з виділенням в натурі 0,055 га оспорюваної Земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_3). Звернення ОСОБА_2 або ОСОБА_1 (за відповідною нотаріально посвідченою довіреністю) до державного кадастрового реєстратора територіального органу Держеземагенства щодо реєстрації вже двох земельних ділянок (в тому числі 0,055 га) що розташована в АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі з отримання Витягів із Державного земельного кадастру про кожну земельну ділянку із зазначенням у ньому їх кадастрових номерів. Реєстрацію про право власності на земельну ділянку 0,055 га що розташована в АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в Реєстраційній службі або у приватного нотаріуса за вибором ОСОБА_1. Укладення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки (0,055 га.) на користь ОСОБА_1 протягом 6 місяці з дня отримання всіх необхідних документів відповідно до діючого законодавства для укладення договору купівлі-продажу, за ціною 1/100 від ринкової вартості Земельної ділянки, яка буде вказана в звіті про оцінку земельної ділянки площею 0,055 га. Витрати які пов'язані з земельною ділянкою 0,055 га: оформленням попереднього договору на земельну ділянку (0,055 га.), довіреності на ім'я ОСОБА_1 або його довіреної особи, оцінки земельної ділянки (0,055 га), виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку (0,055 га), реєстрацію право власності на земельну ділянку (0,055 га) у державного реєстратора (або приватного нотаріуса) то оформлення основного договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки (0,055 га), будуть сплачені ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, просили в позові відмовити. Представником відповідача була також подана заява про застосування строків позовної давності та заява про стягнення з позивача судових витрат.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 29.01.2008 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Предметом договору є земельна ділянка площею 0,1500 га, розташовану на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.01.2008 року, на ім'я ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_4 виданого управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 05 серпня 2008 року.

10 листопада 2008 року ОСОБА_2 склав розписку, в якій вказав, що частина належної йому земельної ділянки площею 0,055 га., належить ОСОБА_1 і він зобов'язується не здійснювати будь-яких дій щодо відчуження без попереднього письмового погодження з ОСОБА_4

В даній розписці, зазначається що відповідач зобов'язується не відчужувати ділянку без погодження із позивачем та сприяти у її переоформленні, однак в тексті розписки відсутні будь-які зобов'язання відповідача щодо майбутнього укладення попереднього договору купівлі-продажу.

Право власності відповідача на спірну земельну ділянку також підтверджена рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2013 року.

Стаття 627 ЦК України визначає що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 4 ЦПК України передбачає що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

З наведеного, суд вбачає, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача укласти попередній договір купівлі-продажу, не відповідають способам захисту цивільних прав, є безпідставними та суперечать вимогам цивільного законодавства України що стосується свободи договору та порядку укладання попереднього договору. А отже, з наявних матеріалів справи судом порушень прав позивача встановлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові.

Враховуючи, що у вимогах позову відмовлено, суд керуючись ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати що складаються з витрат на правову допомогу у наступному розмірі.

Стаття 79 ЦПК України визначає що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Стаття 84 ЦПК України визначає що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Водночас, суд зауважує, що правовідносини між адвокатом або фахівцем у галузі права та клієнтом визначаються цивільно-правовою угодою.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 11 травня 2016 року, актів приймання-передачі наданих послуг та квитанцій, відповідачем адвокату Валько І.В. за участь у судових засіданнях та підготовці заперечень на позовну заяву було сплачено 5 900 грн.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах» від 20.12.2011 розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено в 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень.

Виходячи з мінімальної заробітної плати установлено з 1 травня в розмірі 1450 грн., 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи становить 580 грн.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача брав участь у трьох судових засіданнях - 17 травня 2016 року, 19 травня 2016 року, які згідно з журналами судових засідань тривали у сукупності 40 хв.

З урахуванням встановленого ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розміру компенсації витрат на правову допомогу, загального часу роботи представника позивача (2 год. підготовки заперечень та 40 хв. участі у судових засіданнях) і мінімального заробітку за цей період, визначений ст. 8 закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у розмірі 1450 грн., розмір компенсації має становити 1 548,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 627, 635 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти попередній договір купівлі-продажу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2) судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 1 548,00 грн. (одна тисяча п'ятсот сорок вісім гривень).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення .

Суддя: Дубас Т.В.