Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Наумова І.Й. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 333/4263/15
21 квітня 2016 року Справа № 22ц/778/1744/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" (далі-Товариство) про визнання недійсним правочину, посилаючись на те, що 26.02.2013 року він уклав з Товариством угоду про надання послуг з придбання автомобіля "ЗАЗ Форза" вартістю 88 806 грн. через систему АвтоТак на умовах сплати щомісячно платежів що становлять 1,6055% ціни автомобіля на підставі створеної відповідачем програми, яка базується на принципі взаємодопомоги учасників програми. Вважає, що спірний правочин не відповідає діючому законодавству та порушує його права як споживача. Зокрема, умови спірної угоди є несправедливими, оскільки на придбання транспортного засобу не залучаються кошти Товариства. Окрім того, відповідач застосував нечесну підприємницьку практику яка вводить в оману, як-то, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних. Спірний правочин, вчинений без відповідного дозволу (ліцензії). Тому на підставі ст.11,18, 19, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.203.215 ЦК прохав позов задовольнити.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2016 року заявлені вимоги відхилені.

В апеляційній скарзі заявник ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову, стверджуючи на неправильному застосуванні судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права.

З матеріалів справи видно, що 26.02.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Авто Просто" був укладений договір, за яким відповідач надає позивачу послуги, спрямовані на придбання транспортного засобу через систему груп АвтоТак (а.с.5,6).

У своєму зверненні до суду позивач заявляв, що умови укладеного договору несправедливі відносно нього, оскільки вони створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду. У порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" договором установлені для нього жорсткі обов'язки, тоді, як надання послуги обумовлене лише власним розсудом відповідача. Крім того, у вказаному договорі відсутні конкретні строки та порядок виконання відповідачем своїх обов'язків, а характер його діяльності вважає недобросовісним і "пірамідальним" та містить дисбаланс договірних прав.

За нормами ст.303 ЦПК в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із п.7 ч.3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Договором визначені загальні умови програми "Ато Так", стаття 1 якого передбачає, що предметом договору є послуги, які надаються шляхом формування об'єднання учасників програми "Авто Так" та створення фонду з метою придбання товарів у групах. Внесені учасником суми чистих платежів використовуються для формування грошового фонду з метою здійснення почергової оплати товарів на користь кожного з учасників програми (ст.4) (а.с.8,9).

Процедура отримання товару учасником програми врегульована у статті 6. Згідно з пунктом 6.1,6.2 договору відповідач організовує та проводить видачу коштів на придбання товару. Учасник набуває право брати участь у найближчій видачі коштів після вчасної чергової проплати чистого внеску. Право на отримання товару надається шляхом підрахунку чистих платежів та графіка платежів. Пріоритетне право на отримання товару має учасник з найбільшою кількістю сплачених чистих платежів згідно з графіком платежів, який своєчасно й відповідно до умов договору виконує свої зобов'язання (п.6.3).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг") діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 11 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-14цс13).

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобіля у групах, є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару - автомобіля.

Відповідно до статті 6 пункту 6.2 договору Товариство гарантує надання кожному учаснику отримання товару за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором.

Таким чином, висновок суду про те, що діяльність відповідача не містить ознак "пірамідальної схеми", є правильним, у зв'язку з відсутністю в діяльності товариства головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварності та отримання компенсації одним учасником за рахунок інших учасників, оскільки за програмою придбання товарів у групах товар придбавають усі учасники за рахунок об'єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками цієї програми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов'язань.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що діяльність Товариства з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Так, відповідно до частини п'ятої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено пункт 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих положень до цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 9 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, та передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Спірний договір укладено сторонами 26 лютого 2013 року, коли відповідач мав відповідну ліцензію (а.с.142,143).

Суд прийшов до висновків про те, що спірний договір не суперечить вимогам ст.18,19 Закону України "Про захист прав споживачів" і не може бути визнаний несправедливим, оскільки дисбалансу прав та обов`язків не має.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується.

Відповідно до укладеного договору позивач повинен внести внесок, а також щомісячно сплачувати чисті платежі, які товариство може використовувати для формування фонду для здійснення оплати товару на користь клієнта системи, а також адміністративні витрати (ст.4).

Товариство організовує і проводить розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного товару та надає інформацію щодо їх результатів виключно учаснику системи (а.с.8).

За ст.5 Угоди гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля, за умови що виконає всі зобов'язання, які випливають з цієї угоди.

Стаття 4 договору зобов'язує учасника щомісяця сплачувати чисті платежі та адміністративні витрати.

Статтю 3 передбачено, що учасник системи має право сплачувати внески в будь-який момент в довільній кількості. Авансові платежі будуть використані для покриття повних платежів, передбачених графіком платежів у зворотному порядку, починаючи з останнього повного платежу (а.с.9).

Ураховуючи обов'язок учасника щомісяця сплачувати чисті платежі та адміністративні витрати, правом учасника є не сам факт сплати авансових платежів, а обрання довільної кількості цих платежів.

Статтею 4 окреслено, що процедура розподілу фонду групи проводиться на підставі розгляду поданих декларацій, в яких зазначена кількість чистих платежів, сплату яких учасник системи бере на себе.

Учасник системи повинен отримати автомобіль, за умови виконання зобов'язань, встановлених угодою (ст. 5 Угоди).

Отже кінцевим результатом укладеної угоди з учасником певної групи є отримання автомобіля всіма учасниками, за умов дотримання ними передбачених договором умов.

Право на отримання автомобіля надається за порядком, визначеним угодою та відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, проведених іншими учасниками групи.

Відповідач отримує оплату лише за розрахунок продажу продукції - надання послуг, а не за рахунок залучення інших споживачів.

Зі змістом Договору і додатку до нього позивач був ознайомлений, погодився із цим, чого не оспорював.

За таких обставин у діяльності відповідача не вбачається ознак нечесної підприємницької практики чи істотного дисбалансу договору прав і обов'язків.

Вказані умови угоди не порушують права позивача, як споживача та відповідають вимогам ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Нарешті, відповідно до ст.12 Угоди позивач має право розірвати угоду за власним бажанням у випадках передбачених договором, законом чи визнати дії надавача послуг незаконними, які суперечать умовам договору.

З урахуванням установлених обставин та вимог закону суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання укладеного сторонами договору недійсним за обставинами та підставами наведеними у позовній заяві, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: