АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/146/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Бойко І.І.
Провадження № 22-ц/789/511/16 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ТОВ БУД М -ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Теребовлянського районного суду від 26 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Буд М" про визнання звільнення незаконним, зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Теребовлянського районного суду від 26 лютого 2016 року в позові ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю "Буд М" про визнання звільнення незаконним, зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Стягнуто із ОСОБА_1 1 102.40 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Теребовлянського районного суду скасувати, постановити нове рішення, яким визнати звільнення з роботи незаконним, змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ Буд М на дату постановлення рішення у справі, стягнути з ТОВБуд М заробітну плату за час вимушеного прогулу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з протоколом загальних зборів учасників ТОВ Буд М. від 11 січня 2015 року про його звільнення з роботи, а складений акт від 13 липня 2015 року про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з протоколами не відповідає дійсності, так як складений неуповноваженими особами та за невстановленою адресою юридичної особи. Відповідачем не представлено доказів проведення остаточного розрахунку у день звільнення з роботи, а тому він має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права у 25 січня 2016 року і звернувся до суду 27 січня 2016 року.

ОСОБА_5 цього, вважає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з позивача судовий збір у розмірі 1 102,40 грн., так як позивачі, які звернулися з позовами про звільнення з роботи звільняються від сплати судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ Буд М слід відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що звільнення за п. 5 ч. 1ст.41 КЗпП України застосується і до посадових осіб господарських товариств, яким є ТОВ Буд М і звільнення позивача відбулося в законний спосіб, згідно чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, поданим сторонами доказам надана належна правова оцінка та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані.

Відповідно до п. 5 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст.40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13 травня 2014 року 1255-VII. 1255-VII.

ОСОБА_6 набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток ( ст.44 КЗпП України).

Зокрема, стаття 41 КЗпП України доповнена пунктом п'ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».

Власник або уповноважений ним орган отримав право розірвати трудовий договір і припинити трудові відносини з посадовцями на підставі прийнятого ним рішення. Розірвання трудового договору за новими правилами дозволяє власникові оперативно вирішувати управлінські рішення, підвищує можливість оперативного контролю і впливу на посадовців підприємства. Звільнення працівника у звязку з припиненням повноважень посадової особи не обовязково має грунтуватись на вчиненні дисциплінарного правопорушення..

Підстава для розірвання трудового договору не передбачає необхідності з'ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Загальним зборам ТзОВ БУД М надано право звільняти посадових осіб без зазначення причин та узгодження в цьому контексті норм трудового й господарського законодавства. У той же час, як гарантію працівникові в такому випадку звільнення передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше ніж 6-місячний середній заробіток

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу від 22 січня 2014 року ОСОБА_1 приступив до виконання обовязків директора ТзОВ Буд М за сумісництвом з 22 січня 2014 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, з оплатою праці пропорційного відпрацьованому часу(а.с.5,45).

Згідно протоколу від 11 січня 2015 року загальних зборів учасників ТзОВ Буд М припинено повноваження посадової особи директора та розірвано трудовий договір з директором товариства ОСОБА_1 з 13 липня 2015 року на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України та на підставі ст.44 КЗпП України виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

У відповідності до статей 6.1, 6.2, 6.2.3., 7.1 Статуту ТзОВ БУД М, затвердженого загальними зборами учасників ТзОВ Буд М 13 грудня 2012 року, збори Учасників є вищим органом управління Товариства; до виключної компетенції Зборів Учасників належить обрання та відкликання Директора, визначення форм контролю за діяльністю директора, створення та визначення повноважень Ревізійної комісії та/або інших контрольних органів Товариства, обрання та відкликання членів Ревізійної комісії та/або інших контрольних органів Товариства. Директор обирається Зборами Учасників та здійснює свої повноваження до моменту прийняття Зборами Учасників рішення про його відкликання.

Із змісту вказаних статей Статуту Товариства вбачається, що процедурний аспект припинення повноважень суб'єкта господарювання покладено на збори трудового колективу ТзОВ Буд М.

Із матеріалів справи вбачається, що збори були скликані у встановленому законом і статутом порядку, були уповноваженими для ухвалення рішення, наявності і дотримання процедурної складової в процесі розірвання трудового договору з підстав за п. 5 ст. 41 КЗпП України.

Доводи позивача про те, що він не знав про те, що протоколом загальних зборів учасників ТзОВ Буд М від 11 січня 2015 року припинено повноваження посадової особи - директора з 13 липня 2015 року та розірвано з ним трудовий договір на підставі п.5 ч.1 ст 41 КЗпП України є голослівними. Із матеріалів досудового розслідування, де ОСОБА_1 в якості свідка давав пояснення, що він перебував на посаді директора ТзОВ Буд Мз січня 2014 року по листопад 2015 року. Однак в листопаді 2015 року із Єдиного реєстру юридичних осіб йому стало відомо, що він з липня 2015 року не є директором (а.с.90).

13 липня 2015 року в день вручення протоколу загальних зборів учасників ТзОВ Буд М від 11 січня 2015 позивач знаходився в смт. Гусятин, що підтверджується оформленням довіреністі на представника ТзОВ БУД М, яка завірена печаткою Товариства та скріплена підписом ОСОБА_1

Позивачу було доведено до відома зміст протоколу загальних зборів учасників ТзОВ Буд М від 11 січня 2015, що підтверджується актом, складеним працівникам Товариства - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 13 липня 2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано розписатися в отриманні та ознайомленні копії протоколу загальних зборів учасників ТзОВ Буд М від 11 січня 2015 року і він від підпису відмовився (а.с.51).

ОСОБА_5 цього, вбачається, що ОСОБА_1 був оформленийна ТзОВ Буд М по сумісницву, працював на основному місці роботи в ТОВ ЕлАгрі Деренівка, а тому трудова книжка йому не видавалася, а знаходилася за основним місцем роботи.

Про те, що позивач знав про припинення повнажень посадової особи- директора товариства згідно протоколу загальних зборів учасників ТзОВ Буд М від 11 січня 2015 року свідчить і той факт, що на посаду директора товариства спочатку призначено (обрано) ОСОБА_5 з 14 липня 2015 року, а згідно протоколу №3 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю Буд М від 21.10.2015 року на роботу директора товариства призначено (обрано) ОСОБА_9 з 22.10.2015 року. З цього періоду заробітна плата позивачу не нараховувалася і організаційно-розпорядчі адміністративно-господарські функції товариства він не виконував.

Згідно даних бухгалтерського обліку у ТзОВ Буд М відсутня забогованість по виплаті заробітної плати перед позивачем ОСОБА_1, що підтверджується поясненнями представника ТОВ БУД М та наданою довідкою Товариства.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції щодо пропуску ним строку позовної давності, оскільки вбачається, що в даному випадку суд відмовив в задоволенні позову за його недоведеністю, а тому строк позовної давності не застосовується.

Колегія прийшла до висновку, що наведені доводи позивача в частині незаконного звільнення, зміна дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Разом з тим, суд першої інстанції обгововорюючи питання судового збору безпідставно стягнув з ОСОБА_1 1 102, 40 грн. в дохід держави, так як Законом України Про судовий збір в статті 5 Пільги щодо сплати судового збору зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. А тому рішення в тій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.304, 307, 309, 311, 312, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 зодоволити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду від 26 лютого 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_1 1 102,40 грн судового збору скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_10