У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Позігуна М.І., Шарапової О.Л.
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:позивача ОСОБА_5, представника відповідача Дроненко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги ОСОБА_5 та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Глобус» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Глобус» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ПАТ «КБ»Глобус» на його користь проценти за користування вкладом за період з 27.11.2014 року по 29.12.2014 року в сумі 3173 грн., 3% річних за неправомірне користування вкладом за період з 27.11.2014 року по 29.12.2014 року в сумі 400 грн. 45 коп., пеню за невиконання доручень клієнта на переказ коштів з 06.12.2014 року по 29.12.2014 року в сумі 6855 грн. та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КБ «Глобус» на користь ОСОБА_5 3% річних за неправомірне користування грошима у сумі 400 грн. 45 коп., пеню у сумі 6855 грн., а всього 7255 грн. 45 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ПАТ «КБ «Глобус» звернувся з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вкладник ОСОБА_5 за три банківських дні до закінчення строку зберігання вкладу не звертався до відповідача із заявою про виплату вкладу шляхом видачі готівки з каси банку, а тому ПАТ КБ «ГЛОБУС», у день закінчення строку вкладу - 27.11.2014 р., виплатив вклад шляхом безготівкового перерахування на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_5, що відкритий в цьому ж банку.

ПАТ «КБ «Глобус» зазначає, що саме 27 листопада 2014 року вклад був повернутий позивачеві на його поточний (картковий) рахунок, який має інший режим користування ніж депозитний, а саме: позивач мав можливість отримувати кошти з поточного рахунку у будь-якому відділенні відповідача, а також у будь-якому іншому банку. Банк наполягає, що свої зобовязання по договору виконав належним чином та не повинен сплачувати 3% річних за неправомірне користування коштами за період з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року. Крім того, договором не передбачено перерахування коштів саме платіжним дорученням, тому у ПАТ КБ «Глобус» були відсутні підстави для виконання платіжного доручення № 1 від 05.12.2014 року, наданого ОСОБА_5

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просив змінити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року в частині незадоволених позовних вимог про стягнення процентів за користування вкладом за період з 27.11.2014 року по 29.12.2014 року в сумі 3173 грн. 34 коп. та стягнути у повному обсязі судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач стверджує, що оскільки відсутні погоджені умови договору вкладу щодо реквізитів рахунку, на який мав перераховуватись вклад, банк зобов'язаний був повернути йому кошти виключно шляхом виплати з каси банку в день закінчення строку дії договору 27 листопада 2015 року. Перевівши кошти на рахунок, який не передбачений договором вкладу, банк порушив умови договору щодо повернення коштів позивачеві. ОСОБА_5 наголошує, що, незважаючи на неодноразові письмові звернення до відповідача, не мав можливості після закінчення строку вкладу отримати свої гроші, які банк повертав йому частинами. Лише після звернення позивача зі скаргою до Національного банку України 25 грудня 2015 року банк виплатив йому 30 грудня 2015 року суму вкладу в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали даної справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, першої інстанції виходив з того, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3173 грн. 34 коп. відсотків за користування вкладом слід відмовити, оскільки строк дії договору банківського вкладу (депозиту) «Класичний» №113945 закінчився 27 листопада 2014 року, позивач не звертався із заявою про видачу готівки не пізніше ніж за три дні до закінчення строку зберігання вкладу, тому грошові кошти були перераховані на картковий рахунок позивача та проценти по картковому рахунку, відповідно до умов договору нараховувались за ставкою 1% річних.

Позовні вимоги щодо стягнення згідно ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних за період з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року в сумі 400 грн. 45 коп. та пеня за невиконання платіжних доручень при здійсненні переказу, відповідно до п. 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в сумі 6855 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

27 березня 2013 року між ПАТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_5 укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Класичний» № 113945, відповідно до умов якого позивач вніс вклад у сумі 150000 грн. на строк 610 календарних днів з 27 березня 2013 року по 27 листопада 2014 року. Банк нараховує проценти по вкладу і зараховує їх на рахунок процентів з розрахунку 23% річних. В подальшому, 19 вересня 2013 року суму вкладу було поповнено на 35000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.4,5). Строк повернення вкладу - 27 листопада 2014 р. Зазначені обставини в апеляційному суді сторони не спростовували і не заперечували.

Як правильно встановлено судом, у день укладення договору банківського вкладу, 27 березня 2013 року між ПАТ «КБ «Глобус» та позивачем було укладено також договір банківського рахунку та обслуговування платіжної картки ПАТ «КБ «Глобус» (для фізичних осіб).

По закінченню договору, 28 листопада 2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Глобус» із заявою про видачу депозитного вкладу. Заява зареєстрована відповідальною особою банку за вх. № 106/134 (а.с.5).

Відповідно до копії виписки по договору від 22 січня 2016 року відповідач зарахував на рахунок позивача 27 листопада 2014 року 185000 грн. депозиту.

Позивачем доведено, що після 27 листопада 2014 року він не мав реального доступу до своїх коштів, які банк неправомірно утримував та обмежував права позивача на отримання вкладу, яким ОСОБА_5 не мав можливості користуватись та розпоряджатись на власний розсуд.

Твердження ПАТ «КБ «Глобус» про те, що позивач отримав депозитні кошти, є голослівними та спростовуються заявами позивача про повернення вкладу після 27 листопада 2014 року та який відповідачем був повернутий позивачеві лише 30 грудня 2015 року.

Як убачається з матеріалів справи, 05 грудня 2014 року, 12 грудня 2014 року та 19 грудня 2014 року позивач звертався до ПАТ КБ «Глобус» із заявами про підвищення банківського ліміту на картковому рахунку № 11001 з 2000 грн. до 150000 грн. та про виплату грошових коштів із каси банку. У випадку неможливості видати готівкові грошові кошти, позивач просила виконати платіжне доручення №№ 1, 2,3 від 05, 12 та 19 грудня 2014 року про переказ грошових коштів. Заяви зареєстровані відповідальною собою банку 05, 12 та 19 грудня 2014 року №№ 112/34, 124/34, 125/34.

Відповідно до розрахунків позивача, який представником відповідача не спростований, 3% річних за період з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року становить 400 грн. 45 коп.

Сума пені, відповідно до п. 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» складає 6855 грн., в т.ч. за невиконання платіжного доручення №1 від 05.12.2014 р. про переказ 169 000 грн., за невиконання платіжного доручення №2 від 12.12.2014 року про переказ 140000 грн., за невиконання платіжного доручення №3 від 19.12.2014 р. про переказ 140 000 грн. Зазначені розрахунки відповідачем у апеляційному суді не спростовані.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом. обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За змістом ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду закону, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з п.1.35 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач прийняв, але не виконав платіжні доручення №1 від 05 грудня 2014 року, №2 від 12 грудня 2014 року та №3 від 19 грудня 2014 року на безготівковий переказ коштів. Зазначені обставини відповідачем в апеляційному суді не спростовані.

Відповідно до п.32.2. статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобовязаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Тобто, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення пені, з урахуванням приписів Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зокрема, п.22.4., п.22.7. статті 22 вказаного Закону, яка регламентує ініціювання переказу за допомогою розрахункових документів та п.32.2. статті 32 даного Закону, яка регулює відповідальність банків при здійснення переказу, за невиконання платіжного доручення № 1 від 05 грудня 2014 року про переказ 169000 грн., за невиконання платіжного доручення № 2 від 12 грудня 2014 року про переказ 140000 грн. та за невиконання платіжного доручення № 3 від 19 грудня 2014 року про переказ 120000 грн., а всього в сумі 6855 грн.

Відповідно до ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Крім того, судом вірно встановлено, що оскільки ОСОБА_5 не надав доказів звернення за три банківські дні до закінчення строку дії договору про виплату йому коштів, то відповідачем правомірно було перераховано кошти на поточний рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «Глобус» та правомірно були нараховані відсотки відповідно до умов договору банківського рахунку від 27 березня 2013 року та тарифів на послуги, що надаються держателям платіжної карти ПАТ КБ «Глобус».

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3173 грн. 34 коп., виходячи з розрахунку 23% річних за користування вкладом за період з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року, суд відмовив правомірно, оскільки строк дії договору банківського вкладу (депозиту) «Класичний» № 113945 закінчився 27 листопада 2014 року, грошові кошти були перераховані на картковий рахунок позивача та проценти нараховувались за ставкою 1% річних.

За таких обставин, перевіривши законність рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, з урахування пояснень представників сторін в суді апеляційної інстанції, перевіривши подані докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Глобус» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: