Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1517/16-ц
Провадження № 2/209/941/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Бойко Н.Є

за участі представника позивача- адвоката Киця Л.А.

представника відповідача -адвоката Фесюк Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства "Матеріал -Сервіс" про визнання трудового договору укладеним ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства «Матеріал - Сервіс»» та просить визнати укладеним трудовий договір між нею - ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Матеріал-Сервіс» від 01 вересня 2011 року; зобов'язати відповідача повернути оформлену належним чином трудову книжку ОСОБА_3 із записом про прийняття на роботу на посаду охоронця, а також про звільнення з роботи; стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з грудня 2015 року по теперішній час - 7500 грн.; стягнути з Приватного підприємства «Матеріал-Сервіс» на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтування свого позову вказала, що з 01 вересня 2011 року по 09 грудня 2015 року вона працювала на підприємстві відповідача. Про прийняття її на роботу на посаду охоронця в Приватне підприємство «Матеріал-Сервіс» нею була написана заява на ім'я директора. Окрім заяви нею були додані : оригінал трудової книжки, копії паспорта, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, лист про проходження медичної комісії. Ці документи в неї забрав спеціаліст відділу кадрів ОСОБА_4.

Перед тим, як фактично допустити її на роботу, їй роз'яснили її трудові обов'язки та ознайомили з трудовим місцем, а саме піст охоронця. Після подання вказаних документів, у вересні 2011 року вона була допущена до роботи .

Зазначила, що оскільки свою роботу вона виконувала сумлінно і старанно їй видавали через касу заробітну плату в повному обсязі і своєчасно - за вересень, жовтень, листопад, грудень 201 року,2012 року,2013 року, 2014 роки, січень, лютий , березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2015 року.

8 грудня 2015 року їй було виплачено заробітну плату за листопад 2015 року, однак не було видано ані трудову книжку, ані санітарну книжку, ані наказ про звільнення. Її заробітна плата складала 1500 грн.

Наприкінці грудня 2015 року вона звернулася до Фіскальної служби з заявою про надання відомостей про суми виплачених доходів та утримання податків. Відповідно до відповіді ДФС від 22.12.2015 року № 30447/і/04-03-11-01 відсутня жодна інформація про суми виплачених доходів та утриманих податків в період вересень 2011 року - листопад 2015 року.

Таким чином на початку грудня 2015 року їй стало відомо, що офіційно її на роботу не було прийнято, в книзі обліку трудових книжок запис про здачу її трудової книжки відсутній, наказів про прийом, переведення або звільнення на підприємстві немає, і відповідно ніяких відрахувань, податків на працюючого співробітника ОСОБА_3 виконано не було.

В зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги та пояснила, що вона раніше працювала у приватного підприємця зварювальником, він орендував місце рядом з ПП «Матеріал-Сервіс». 01 вересня 2011 року вона прийшла на ПП «Матеріал-Сервіс» з трудовою книжкою та медичною книжкою. Ці документи вона віддала ОСОБА_4, бухгалтеру цього підприємства. Писала їй заяву про прийняття на роботу в якості охоронця. Працювала вона на другій прохідній, вони охороняли приміщення по ночам. Вони про вихід розписувалися у механіків у журналі. Заробітну плату вони отримували у касі в конторі готівкою. Вона розписувалася про отримання. Останні чотири місця вона отримувала 1500 грн. Спочатку вона отримувала по 500 грн., потім по 750 грн. Батько ОСОБА_5 примушував її тягати сміття. Про звільнення їй сказали 10 грудня 2015 року. Останній день роботи був 9 грудня 2015 року. Коли вона прийшла отримувати заробітну плату , їй видали не все, але потім віддали. З наказом про звільнення її не знайомили. По трудовій книжці їй сказали вирішувати з ОСОБА_4. Але вона на той момент вже там не працювала. З попередньої роботи вона пішла за власним бажанням, оскільки підприємство вже не зварювало сітки. На території «Матеріал-Сервіс» багато підприємств, які орендують територію. Батько ОСОБА_5 - начальника ПП «Матеріал-Сервіс» раніше був директором ремзони «Матеріал-Сервіс». На час її влаштування , директором ремзони був ОСОБА_10. Хто був начальником ПП «Матеріал-Сервіс» вона не знає, оскільки вона спілкувалася з механіками. Останній час вона працювала з графіком - 2 дні, тобто заступала о 7 ранку і звільнялася також о 7 ранку наступного дня.

Представник позивача - ОСОБА_9 підтримала вимоги позивачки повністю та просить їх задовольнити повністю.

Представник відповідача - Фесюк О., який діє на підставі довіреності від позовні вимоги не визнав та вказав, що на підприємстві «Матеріал-Сервіс» директор ОСОБА_5 і на вересень 2011 року він також був директором даного підприємства. Позивачка просить визнати укладеним трудовий договір між нею та підприємством відповідача, але трудовий договір - це є угода, домовленість між працівником та керівником або уповноваженим органом підприємства. З пояснень позивачки не зрозуміло з ким вона укладала трудовий договір. З керівником підприємства відповідача вона не спілкувалася, вони не оговорювали умови роботи, заробітну плату, трудові обов'язки. Позивачка до нього з питань працевлаштування не зверталася. Ніяких трудових обов'язків він їй не визначав. Крім того, на підприємстві відповідача немає органу уповноваженого приймати співробітників на роботу. Територія підприємства - це промислова територія, яка не належить ПП «Матеріал-Сервіс», територія орендується різними підприємствами. Позивачка вказала, що колись працювала на підприємстві, яке також орендує дану територію. Жодного відношення до ПП «Матеріал-Сервіс» позивачка немає. Крім того, позивачкою пропущено строк звернення до суду з даним позовом згідно КЗпП України, оскільки вона вказує, що дізналась про порушення своїх прав на початку грудня 2015 року, а звернулася до суду лише у квітні 2016 року, тоді як ст. 233 КЗпП України передбачено тримісячний строк звернення до суду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він на підприємстві "Матеріал-Сервіс" працював 2 рази, перший раз у 2012 році з жовтня по березень , другий раз в минулому році - 2015 також там працював. При працевлаштуванні там обіцяють заробітну плату 3500 грн., а він отримав 400 грн. аванс та 800 грн. - заробітну плату грн. Після чого він вирішив звільнитися. Потім довго забирати трудову книжку. Позивачку він там бачив, вони працювали з 19 години вечора і до 7 години ранку. Вона працювала охоронником на прохідній. Це він знає з її слів. При його оформленні він свою трудову книжку віддавав у відділ кадрів. За заробітну плату він розписувався у табелі .

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює механіком на підприємстві «Матеріал-Сервіс» з липня 2015 року і по цей час. Це підприємство знаходиться за адресою : Західний проїзд,16. Це територія колишньої 65-ої автобази. Це є огороженою територія, внутрі багато підприємств орендують приміщення, гаражі. . Є охоронці на центральному проході . Позивачку він знає як працівницю металоконструктора зварювальника. Приміщення цього підприємства стоїть і тепер.

Суд вислухавши пояснення позивачки, думку представника позивача, пояснення представника відповідача, свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних

Ст.24 КЗпП України передбачено вимоги закону щодо укладення трудового договору, а саме: трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", абзац перший п. 7 - згідно зіст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Однак , як встановлено в судовому засіданні , керівником підприємства відповідача не було видано наказу про прийняття на роботу позивачки ОСОБА_3 на роботу, керівником не роз'яснювалися трудові обов'язки позивачці, не оговорювалися умови роботи, тобто фактичного допуску до роботи не було.

Відповідно до довідки , наданою директором ПП "Матеріал-Сервіс" на Приватному підприємстві "Матеріал-Сервіс" відсутній окремий орган, як-то відділ кадрів чи посадова особа, яка б власником підприємства була уповноважена укладати трудові договори, вирішувати питання про прийняття на роботу або приймати трудові книжки. (а.с.36)

Як вказує позивачка , документи на оформлення на роботу на підприємстві відповідача вона надавала працівнику бухгалтерії, чи то відділу кадрів - ОСОБА_4, прізвище та особу якої в судовому засіданні не було встановлено, як і не було встановлено наявність трудових відносин вказаної особи з підприємством відповідача.

Крім того, в судовому засіданні були досліджені надані представником відповідача за клопотанням представника позивача оригінали журнали обліку прибулих та вибулих працівників ПП "Матеріал-Сервіс" з квітня 2011 року і по грудень 2012 року, журнал реєстрації наказів про прийняття працівників на ПП «Матеріал-Сервіс» за 2010-2011 роки, платіжні відомості за 2013 рік про проведення оплати працівників ПП «Матеріал-Сервіс».

Жодного згадування про ОСОБА_3 відсутнє.

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_7, оскільки пояснення щодо працевлаштування позивачки він надає зі слів самої позивачки, при процесі працевлаштування позивачки він не був присутній . Те, що він бачив позивачку на території , де, крім інших підприємств знаходиться підприємство відповідача ні є підтвердженням наявності трудових відносин саме з підприємством відповідача.

Щодо наданих позивачкою бейджика з її прізвищем та посадою, листівок з вітанням її від імені керівника підприємства "Матеріал-Сервіс", то одна листівка не підписана, крім того особисто керівник їх не вручав , і вони не можуть мати документальне підтвердження наявності трудових відносин позивачки з підприємством відповідача.

Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про те, що позивачкою при звернення до суду з даним позовом пропущено строк звернення відповідно до ст. 233 КЗПП України.

В даному випадку суд вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки в своєму позові позивачка вказала, що про порушення свої прав їй стало відомо на початку (наприкінці) грудня 2015 року ( а.с. 1 - зворотня позовної заяви), до суду ж вона звернулася лише 28 квітня 2016 року згідно штампу вхідної кореспонденції суду.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України визначено, що разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В ході розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності, оскільки, позивачка дізналася про порушення свого права напочатку грудня 2015 року, а з позовом звернулася лише 28.04.2016 року.

Позивачка при зверненні до суду цей строк не вважає пропущеним і питання про його поновлення не ставить, будь-яких причин пропуску, які можна було б вважати поважними та достатніми для його поновлення, не приводить.

Разом з тим, в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Отже, при пропуску строку, встановленого ст. 233 КЗпП, суд при розгляді трудового спору повинен з'ясувати всі обставини справи. При необґрунтованості вимог працівника або власника по суті суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави.

Оскільки, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, вимоги позивача про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню також і у зв'язку зі спливом позовної давності.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження наявність трудових відносин позивачки з Приватним підприємством «Матеріал-Сервіс» , то суд відмовляє в задоволенні позивних вимог ОСОБА_3 до Приватного підприємства "Матеріал -Сервіс" повністю за необґрунтованістю та у зв'язку зі спливом позовної давності.

Повний текст рішення викладено 30 грудня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24,116,117,237-1 КЗпП України, ст.ст. 6,10,11,60, 209,212-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги ОСОБА_3 до Приватного підприємства "Матеріал-Сервіс" про визнання трудового договору укладеним - відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Лобарчук