АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 670/343/15-ц
Провадження № 22-ц/792/727/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Янчук Т.О., Кізюн О.Ю.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк»(надалі Банк) звернувся до суду із вказаним позовом вказуючи, що 18.01.2007 року ним було надано ОСОБА_1 кредит в сумі 3210,00 грн. строком на 12 місяців з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 96,3 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам, в строки. Оскільки відповідачкою порушено умови даного договору, не повернуто кредит у передбачені строки, тому Банк просив винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за договором від 18.01.2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 10.12.2009 року по 10.12.2014 року у розмірі 21 089,70 грн. та стягнути судовий збір.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» на погоджуючись із вказаним рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а позичальник в порушення вимог ст.ст. 525,530,629,1054 ЦК України взяті

на себе зобов'язання належним чином і до сьогодні не виконав, у зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості по кредиту, станом на 10.12.2014 року, складає 21 089,70 грн.

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Волкова О.М. Провадження 22ц/792/727/16

Доповідач - Марцинкевич А.М. Категорія № 27

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску банком строку позовної давності, оскільки 17.01.2008 року в договорі визначено як кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язань в цілому. Оскільки даний договір є не розірваним, чи припиненим тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано наслідки пропуску строку позовної давності, без заяви відповідача, що є грубим порушенням норм ст.267 ЦК України, тому з врахуванням даних доводів скарги просив скасувати рішення Віньковецького районного суду від 12.02.2016 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк».

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав і мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України слідує, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 18.01.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір № HMXRFB10478163, відповідно до умов якого банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 3210 грн. на строк 12 місяців з 18.01.2007 року по 17.01.2008 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 96,3 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.0 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з поверненням кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт)строки.

Згідно з умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «18» по «23» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 371,26 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості

за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, відповідно до Заяви та Умов.

Згідно з п. 4.2. Умов, при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 10,83 % в місяць, розрахованих від суми залишку негашеної заборгованості за кредитом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 10.12.2009 року по 10.12.2014 року (1825 днів) становить 3210 грн., а сума заборгованості по відсоткам складає 21089,70 грн.

Оскільки, ОСОБА_1, отримавши кредитні кошти не виконувала взятих на себе грошових зобов'язань, тому банком правомірно нарахована їй заборгованість за кредитним договором. Проте, банк знаючи про існування заборгованості, вчасно не звернувся до суду за захистом свого права, а подавши позов у квітні 2015 року пропустили трирічний строк.

Згідно із п. 11 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відмовляючи у позові, суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої просив відповідач.

Висновок суду узгоджується із матеріалам справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що суд застосував наслідки строку позовної давності самостійно, без заяви відповідачки, спростовуються наявною в матеріалах справи заявою від ОСОБА_1 про застосування позовної давності (а.с. 133-134). Тому суд першої інстанції, правомірно дотримався вимог ч.4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору по 17.01.2008 року (кінцевий строк повернення кредиту), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів у сумі 371,26 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

Отже, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Поряд з визначенням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто, внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки з строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під час слухання справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 09.11.2007 року Хмельницьким міськрайонним судом було видано судовий наказ №2-н-5067/2007 р. про стягнення з ОСОБА_1. на користь ВАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18.01.2007 року в розмірі 5127,57 грн. (а.с. 179).

Судовий наказ не виконаний. Постановою державного виконавця від 25.03.2009 року виконавчий документ повернуто стягувачу.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягали стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

З урахуванням даних, які містяться в матеріалах справи вбачається, що сторони під час підписання основного договору не дійшли згоди, що зобов'язання діятиме до повного погашення заборгованості. Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у позові за спливом строку позовної давності.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги, вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до норм чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом норми як процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313,315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич