У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року, в с т а н о в и л а: У липні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 04 жовтня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк) та ОСОБА_6 укладено кредитну угоду № 10/07/104МБ, відповідно до умов якої банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 150 000 євро зі сплатою 15,00 % річних, які відповідач отримав за договором про видачу траншу № 10/07/104МБ в сумі 120 000 євро та за договором про видачу траншу № 10/07/104-02МБ від 10 грудня 2007 року в сумі 30 000 євро із зобов'язанням повернути кошти не пізніше 04 жовтня 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір застави автотранспорту, за умовами якого в заставу банку передано комбайн «CASE 2188Е», рік випуску - 1997, № кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за новим власником ОСОБА_7 Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») укладено договір поруки № 167, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником обов'язків за кредитним договором. Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 05 липня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 278 321,05 євро, що становить 2 888 433 гривні 31 копійку, та, враховуючи, що банк на надавав згоди на реалізацію предмета застави, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за договором № 10/07/104МБ від 04 жовтня 2007 року в розмірі 278 329,05 євро звернути стягнення на предмет застави:комбайн «CASE 2188Е», рік випуску - 1997, № кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_7 з новим державним реєстраційним номером НОМЕР_3, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права стосовно предмету застави на укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з ОСОБА_6 штраф за порушення умов договору застави автотранспорту від 04 жовтня 2007 року у розмірі 1 209 600 гривень; стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 10 000 гривень та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року, позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф у розмірі 408 800 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою № 10/07/104МБ від 10.12.2007 року у розмірі 10 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у зверненні стягненні на предмет застави і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не оскаржується, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що банком не надано доказів належності спірного майна відповідачу ОСОБА_7 Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають. Так, застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) - (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України). Статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено право заставодержателя задовольняти свої вимоги у повному обсязі за рахунок заставного майна, якщо зобов'язання на момент настання терміну виконання не буде виконано. Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 12 жовтня 2007 року на підставі договору застави від 04 жовтня 2007 року внесено запис про обтяження автотранспорту - комбайн «CASE 2188Е», рік випуску - 1997, № кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. Встановивши, що предмет застави відчужений заставодавцем без згоди заставодержателя, суд першої інстанції, при цьому, дійшов висновку про неможливість звернення стягнення на предмет застави, оскільки відсутні докази належності комбайна на праві власності іншій особі - ОСОБА_7 Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. На підтвердження доводів щодо переходу права власності на предмет застави до ОСОБА_7 позивач надав до позовної заяви «Інформацію про реєстрацію машин» (а. с. 43), якій судом першої інстанції не надано оцінки, а апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, визнав цей доказ як неналежний, оскільки «Інформація про реєстрацію машин» не містить реквізитів і печатки та зазначив про те, що банком не заявлялось клопотань про витребування відомостей щодо переходу права власності на предмет застави до іншого власника. В порушення ч. 4 ст.10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи щодо роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову за відсутності доказів належності предмета застави на праві власності іншій особі. Наведені порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. Ухвалу апеляційного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року в частині вимог про звернення стягнення на предмет застави скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк