Справа № 500/5846/16-ц
Провадження № 2/500/3163/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу № 4, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просять суд визнати за ними, як за спадкоємцями за законом першої черги після смерті чоловіка/батька ОСОБА_4, померлого 27.03.2016 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 (за кожним по 1/2 частини). Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що приватним нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкову квартиру, який підтверджує право власності на квартиру та реєстрацію цього права на імя померлого.

Позивачі та представник позивача в судове засідання не зявилися, надали до суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.

Відповідач ЖБК №4, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі його представника.

Відповідач ОСОБА_3, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у розгляді справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 виданий ордер №48 згідно якого сімя ОСОБА_4, яка складається із 2-х осіб, отримує право заняття 2-х кімнат жилою площею 29,93 кв.м. у окремій квартирі АДРЕСА_2. Зазначений ордер був виданий на підставі рішення виконкому міської ради депутатів трудівників від 05.03.1976р. №133.

Згідно поквартирної картки ОСОБА_5 є наймачем у ЖБК №4 квартири АДРЕСА_3, та у вказаній квартирі у період часу з 19.05.1976р., 22.05.1976 року зареєстровані він сам, його дружина ОСОБА_1, та сини: ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу № 4 м. Ізмаїл за №119 від 03.11.2016р. та №126 від 03.12.2016р., особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_4 відкритий на імя ОСОБА_4, пайові внески за квартиру виплачена повністю у сумі 6614 рублів, головний власник квартири - ОСОБА_4, який помер 27.03.2016р.; на теперішній час в квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_1 (прописана та проживала з 1976р.), ОСОБА_2 (прописаний та проживав з 2005р.)

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №447023, виданого 28.03.2016 року, ОСОБА_4 помер 27.03.2016 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1.

За життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіт не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45212387 від 26.09.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4, відсутня.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 стали: дружина ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії ІІ-АГ №280126 від 05.11.1968р.; син ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД №429969 від 05.03.1979р., які спадщину прийняли фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу № 4 м. Ізмаїл за №119 від 03.11.2016р.

Іншій спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_3, син спадкодавця, спадщину не прийняв, не претендує на неї та в установлений законом шестимісячний строк відмовився від прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою наявною в матеріалах справи.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 за № 633/02-14 від 25.10.2016р. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкову квартиру, який підтверджує право власності на квартиру та реєстрацію цього права на імя померлого.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засіданні, в квартирі АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 проживає з 1976 року, а позивач ОСОБА_2 з народження 01.02.1979 року. Відповідно до інформації ЖБК №4 пайові внески за квартиру виплачені, заборгованості по утриманню квартири немає, тобто квартира була повністю викуплена у кооперативу та є власністю спадкодавця ОСОБА_4

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" право власності на кооперативну квартиру набувала не будь-яка особа, яка здійснювала платежі в рахунок пайових внесків, а тільки член ЖБК та члени його сім'ї, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру, надану їм у користування.

Згідно з пунктом 28 Типового статуту ЖБК (пункт 22 Примірного статуту ЖБК), пайові внески, сплачені членом кооперативу в рахунок вартості квартири, є коштами кооперативу.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 61 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", за змістом частини першої статті 17 Закону України "Про власність" кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Таким чином, судом встановлено, що позивачі спадщину після померлої ОСОБА_9 прийняли шляхом звернення в установлений законом строк до нотаріуса з відповідними заявами, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_9 немає; належність спадкового майна спадкодавцю підтверджена матеріалами справи. З огляду на встановлене, позивачі обґрунтовано вимагають визнання за ними права власності на спадкову власність.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу № 4, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 27.03.2016 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 27.03.2016 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2016р.

Суддя: ОСОБА_10