Справа №473/3070/15-ц 17.05.2016 17.05.2016
Провадження №22-ц/784/1231/16
Справа № 473/3070/15-ц
Провадження № 22-ц/784/1231/16 Головуючий першої інстанції: Вострікова Л.В.
Категорія: 59 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гордійчук С.С.

за участі представника позивача - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 р. ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є членом Вознесенського міськрайонного козацького товариства «Соколиний козацький полк» (далі - Товариство), яке є добровільною неприбутковою громадською організаціє. Товариство є юридичною особою.

На початку березня 2008 р. він здійснив благодійний внесок на користь Товариства на придбання транспортного засобу (автомобілю) в сумі 3 500 доларів США. Товариство доручило виконання дій з придбання автомобілю відповідачу - ОСОБА_3, який повинен був купити автомобіль «ВАЗ 21070», номер кузова НОМЕР_1 для Товариства. Для цього відповідачу були надані також повноваження на проведення дій, пов'язаних із постановкою транспортного засобу на реєстраційний облік у Вознесенському ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області.

Під час перевірки Товариством та правоохоронними органами у 2013 р. було виявлено, що ОСОБА_3, використовуючи грошові кошти у розмірі 900 доларів США, які він мав сплатити за придбання автомобілю, та 3 500 доларів США передані позивачем, придбав вищевказаний транспортний засіб та зареєстрував його не на Товариство, а на свою матір - ОСОБА_6, яка на теперішній час померла.

Посилаючись на те, що відповідач привласнив кошти Товариства, позивач просив суд стягнути з відповідача 76 895 грн., що еквівалентно 3 500 США, а з урахуванням передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних - 93 178 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2016 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду та просить його скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що передав громадській організації в якості благодійного внеску 3 500 доларів США для придбання автомобілю, але ці кошти були привласнені і використані на свою користь ОСОБА_3, а тому, на думку позивача, ці кошти підлягають стягненню з відповідача.

Відмовляючи в позові, суд вважав, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, а крім того, позов подано з пропуском строку позовної давності.

З таким висновком суду не можна погодитись в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, не визнаного або оспорюваного права або інтересу у передбачений законом спосіб.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_5 стверджує, що передав грошові кошти безпосередньо Товариству - громадській організації, а ОСОБА_3, отримавши кошти від Товариства, використав їх на власний розсуд. Тобто позивач не посилається на те, що передавав грошові кошти відповідачу і яких-небудь доказів, що грошові кошти передавались ОСОБА_5 ОСОБА_3 або громадській організації, яку останній очолював, матеріали справи не містять.

За таких обставин позивач не довів, що відповідач порушив його особисті права або інтереси.

Незважаючи на те, що суд, вирішуючи спір, виходив з інших підстав, але остаточний висновок про відмову у позові через його недоведеність є правильним.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень норм права, зокрема, ст. 1212 ЦК України, яка не може бути заснована у даній справі.

Так, в силу ст.ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Позивачем же взагалі не доведено, що між ним та ОСОБА_3 склалися будь-які правовідносини, оскільки відсутні докази отримання ним якимось-чином належних ОСОБА_5 коштів і твердження в апеляційній про такий факт є безпідставним.

В той же час, вирішуючи спір, суд не звернув на увагу на таке.

Як роз'яснено в пункті 11 постанов Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки позов ОСОБА_5 є недоведений, незважаючи на його звернення до суду за межами визначеного законом строку звернення до суду за захистом своїх прав, відсутні підстави для відмови в позові через пропуск позивачем строку позовної давності і зазначення про це в рішенні є зайвим.

З урахуванням викладеного рішення суду в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини висновок про пропуск позовної давності як підставу відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду висновок про те, що підставою відмови у позові є пропуск строку позовної давності.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: