03.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/9311/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень зазначили, що ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_4 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, після смерті її матері ОСОБА_5, померлої 11.06.2009 року, яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1969 року.

Померла ОСОБА_5 за життя мала двох рідних доньок ОСОБА_5 (нині ОСОБА_1) ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (нині Тарасенко) ОСОБА_7, які з дня народження проживали разом із матірю.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 14.10.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_5, у звязку з тим, що спадкоємцями не надано оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкодавцю нерухомого майна, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19.

За життя ОСОБА_5 постійно проживала у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 з 1969 року та користувалась житловим будинком, земельною ділянкою та надвірними спорудами та будівлями. Житловий будинок та господарські будівлі та споруди, що знаходяться на території вищезазначеного домоволодіння, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, ОСОБА_5 побудувала із своїм чоловіком ОСОБА_8. Даний факт підтверджений і відображений у Рішенні виконкому ОСОБА_9 районної ОСОБА_9 народних депутатів від 19.04.1991, №173/3. Даним рішенням прийнято в експлуатацію житловий будинок і будівлі на території вищевказаного домоволодіння та передано у користування земельну ділянку під домоволодінням за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19.

ОСОБА_8 помер 09.07.1986 року, після його смерті відкрилася спадщина на частку у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, яке він побудував перебуваючи у шлюбі, разом із своєю жінкою ОСОБА_5 за своє життя.

Отже, ОСОБА_5 прийняла спадщину що відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлого 09.07.1986 року, що складала частку у спільному домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19.

В померлої ОСОБА_5 не було спадкоємців, які мали б право на обовязкову частку у спадщині.

Враховуючи вищевикладене, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ, а саме свідоцтва про право власності ОСОБА_5, померлої 1106.2009 року на житло: домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 відсутній, спадкоємці за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19.

Листом №10301 від 17.09.2014 року КП ОСОБА_3 міжміське бюро технічної інвентаризації ОСОБА_3 обласної ради встановлено відсутність відомостей щодо реєстрації права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, але в матеріалах інвентаризаційної справи міститься постанова ОСОБА_9 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції від 22.01.2009 року про відкриття виконавчого провадження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_10. Водночас, ОСОБА_9 районним відділом державної міграційної служби України №1216-21/178 від 25.09.2014 року повідомлено, що ОСОБА_10 ніколи не була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою ОСОБА_9 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції від 09.04.2015 року скасовано чинність арешту домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, накладеного постановою ОСОБА_9 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції від 22.01.2009 року.

Також, за життя, ОСОБА_5 перебудувала житловий будинок, внаслідок чого збільшилася загальна та житлова площа, також побудувала гараж, та інші споруди у 1991 році.

На території домоволодіння знаходиться житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 72,6 кв.м., та житловою площею 40,2 кв.м. з підвалом, перебудований у 1991 році, гараж літ. Д побудований до 1992 року, літній душ літ. Ж. та вбиральня літ.Е, побудовані до 1992 року.

На території домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 відсутні обєкти що належать до самочинного будівництва.

На підставі вищезазначеного просять встановити факт належності житлового будинку (домоволодіння), що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 спадкодавцеві ОСОБА_5, померлої 11.06.2009 року; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, гаража літ. Д; вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, гаража літ. Д; вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері ОСОБА_5

Представники позивачів ОСОБА_1 ОСОБА_11, ОСОБА_2 ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Участі у судових дебатах не приймали, письмово просили суд розглядати справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_13 в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити.

В судове засідання третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4 не зявилася, надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому ОСОБА_9 народних депутатів від 19.04.1991р., №173/3 було узаконено та прийнято в експлуатацію житловий будинок літ.Б-І по вул. Поліській, №19 у м. Дніпропетровську, який складається із трьох житлових кімнат площею 27,8м2 , корисною 52,6 м2 , літня кухня В, сарай Ж,З, вбиральня М за ОСОБА_8 (помер) та ОСОБА_5, закріпивши земельну ділянку площею 600 м2 та залишивши в тимчасове користування 618м2 землі без права забудови і адресу вул.. Поліська,19, м. Дніпропетровськ.

З технічного паспорту на домоволодіння №19 по вул.. Поліській у м. Дніпропетровську, який складений станом на 26.10.2015 року, вбачається, що житловий будинок літ. Б-1, складається з:підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2, гараж літ.Д ./а.с.129-133/

09 липня 1986 року помер ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ №623678, виданого 24 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області /а.с.90/.

Після його смерті відкрилася спадщина на частку у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19, яке він побудував перебуваючи у шлюбі разом із ОСОБА_14 за свого життя.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №42739986 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не заводилась./а.с.154/

На момент смерті ОСОБА_8 спадкування в Україні регулювалося нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Статтею 548 вищевказаного Кодексу встановлено належність спадщини, а статтею 549 встановлено дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема ч.1 даної статті визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Отже, ОСОБА_5 прийняла спадщину що відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлого 09.07.1986 року, що складала частку у спільному домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19.

11 червня 2009 року померла ОСОБА_5, про що в Книзі реєстрації смертей 15 червня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №4353 /а.с.89/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження./а.с.5,6/

Тобто, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлої 11 червня 2009 року з заявою про прийняття спадщини звернулися доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_1./а.с.73/

14 жовтня 2014 року ОСОБА_11 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про видачу на імя ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5, а саме: домоволодіння №19, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Поліська./а.с.76/

14 жовтня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4, було відмовлено ОСОБА_11, представнику по довіреності у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_1 на домоволодіння №19, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Поліська, після смерті ОСОБА_5, померлої 11 червня 2009 року /а.с.78/.

28 листопада 2015 року ОСОБА_11 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5, а саме: домоволодіння №19, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Поліська.

28 листопада 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4, було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя на домоволодіння №19, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Поліська, після смерті ОСОБА_5, померлої 11 червня 2009 року /а.с.140/.

Відповідно до листа наданого КП «ДМБТІ» від 17.09.2014 року № 10301 зазначено, що право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Поліська, буд.19 не зареєстровано./а.с.14/

Задовольняючи позов в частині встановлення факту належності ОСОБА_5, житлового будинку по вул.. Поліській,19, суд враховує наступне.

У 1966-1991р.р. порядок набуття права власності регулювався Указом Президії Верховної ОСОБА_9 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної ОСОБА_9 СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, та прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою ОСОБА_9 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_9 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови передбачалося, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином за Указом і Постановою підставою виникнення права власності на жилий будинок був факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджено Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Відповідно до пунктів 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких містився у Додатку № 1 до Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 Додатку № 1 правовстановлюючим документом на житловий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Враховуючи, що будівництво житлового будинку здійснено під час дії вказаних норм матеріального права (1966-1991 роки), слід дійти висновку, що право власності на спірний будинок виникло у неї з моменту збудування цього будинку.

Таким чином, за правилами ЦК України 1963 року ОСОБА_5 набула права власності на домоволодіння за адесою: м. Дніпропетровськ, вул.. Поліська,19.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючі вказані обставини суд вважає, що вимога позивачів про встановлення факту належності житлового будинку по вул.. Поліській,19, у м. Дніпропетровську Шрам ОСОБА_15, підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця.

Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, гаража літ. Д, вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, вбиральні літ. Е; гаража літ. Д, душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері ОСОБА_5 є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з їх боку, внаслідок чого підлягають задоволенню.

Судові витрати слід віднести за рахунок позивачів згідно заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1217, 1218, 1220, 1222, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 74, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа: Приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1, гаража літ. Д, вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на ? частку домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. Б-1 корисною площею 72,6 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м.; підвалу літ. Б під житловим будинком літ. Б-1,гаража літ.Д, вбиральні літ. Е; душу літ. Ж; огорожа літ. №1; ворота літ. №2 та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поліська, 19 після її померлої матері ОСОБА_5.

Судові витрати віднести за рахунок позивачів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко