Справа №442/3261/15-ц
Провадження №2/442/113/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до АКІБ «Укрсиббанк», ОСОБА_3 про припинення правовідносин поруки та договору поруки,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до АКІБ «Укрсиббанк», ОСОБА_3 про припинення правовідносин поруки та договору поруки, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 14.05.2008 р. між відповідачем АКІБ «Укрсиббанк»та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 0. Для забезпечення виконання зобовязань котрі на себе взяв відповідач ОСОБА_3, з ним було укладено договір поруки №203687 від 14.05.2008 р. Як вбачається з представленого до суду розрахунку, після даних вимог боржник продовжив виконувати свої права та обовязки відповідно до первинних умов кредитного договору - згідно з графіком щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 28 травня 2014 року, коли боржник перестав погашати кредит. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника за період з 28 травня 2014 року до 04 березня 2015 року (часу звернення позивача до суду) у зв»язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника то повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Строк виконання основного зобовязання сплинув після порушення відповідачем ОСОБА_3 строків погашення кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту згідно умов Кредитного договору. Протягом шести місяців з моменту прострочення позивач до поручителя свої вимоги не предявив. Тому, відповідно до приписів ч.4 статті 559 ЦК України його порука за договором поруки припинилася. Відповідно враховуючи обставини котрі склались між ним та відповідачем АКІБ «Укрсиббанк» строки виконання зобовязань та інші умови закріплені в кредитному договорі та договорі поруки, момент вчинення дій та дії вчинені відповідачем АКІБ «Укрсиббанк» вважає, що правовідносини поруки та лм договір поруки котрий укладений ним з останнім є припиненим в силу вимог 4.4 ст. 559 ЦК України. А тому у нього виникла необхідність звернутися до суду.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив аналогічне викладеному в позовній заяві, просить заявлені позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідач - представник АКІБ «Укрсиббанк» в судове засідання не з»явився, однак поступило письмове заперечення, в якому вказано, що обставини, викладені позивачем в позовній заяві є неправомірними та такими, що не підлягають до задоволення, пославшись на той факт, що згідно довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом останній платіж ОСОБА_3 було внесено 29.12.2014р., 30.01.2015р., оскільки згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, таким строком не може бути лише несплата чергового платежу, у задоволенні заявлених позовних вимог просять відмовити, а тому суд розглянув справу у відсутності представника АКІБ «Укрсиббанк» на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, а тому суд розглянув справу у її відсутності на підставі наявних доказів по справі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду пояснила, що не було жодним чином уповноваженою ОСОБА_2 отримувати від його імені кореспонденцію, вказані листи нею були отримані проте особисто вона їх позивачу не передавала та про їх зміст їй нічого не відомо. Вказані обставини в сукупності вказують на те, що вимога від 16.12.2014р. позивачу не направлялась та не вручалась, а відтак покликання відповідача АКІБ «Укрсиббанк» на неї судом не приймаються.

Заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 14.05.2008 р. між відповідачем АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, для забезпечення виконання зобовязань, котрі на себе взяв відповідач з позивачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 203687 від 14.05.2008 р. відповідно до умов пункту 1.2.2 Кредитного договору зобовязання щодо повернення кредиту встановлюються у відповідності до встановленого графіку погашення кредиту.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У відповідності до вимог п. 3.1 встановлено, що договір поруки діє до повного припинення зобовязань Боржника за основним договором.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як вбачається зі змісту кредитного договору Боржник первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 травня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та розділом 6 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надсилавши відповідні вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Разом із тим, як вбачається з представленого до суду розрахунку, після даних вимог Боржник продовжив виконувати свої права та обовязки відповідно до первинних умов кредитного договору згідно з графіком щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 26 травня 2014 року, коли боржник перестав погашати кредит.

Отже, заборгованість виникла в боржника за період з 26 травня 2014 року до 04 березня 2015 року (часу звернення Позивача до суду) у звязку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 14 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Строк виконання основного зобовязання сплинув після порушення Відповідачем-2 строків погашення кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту згідно умов Кредитного договору. Протягом шести місяців з моменту прострочення Відповідач-1 до поручителя свої вимоги не предявив. Тому, відповідно до приписів ч.4 статті 559 ЦК України порука Позивача за договором поруки припинилася.

Відповідно враховуючи обставини котрі склались між позивачем та відповідачем АКІБ «Укрсиббанк», строки виконання зобовязань та інші умови закріплені в кредитному договорі та договорі поруки, момент вчинення дій та дії вчинені вищевказаним відповідачем, суд приходить до висновку, що правовідносини поруки та сам договір поруки котрий укладений останнім з останнім є припиненим в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України.

Окрім цього слід взяти до уваги долучені до справи копії вимоги відповідача АКІБ «Укрсиббанк» до відповідача ОСОБА_3 від 11.10.2013р. за вих. №33-11/4449 з якої вбачається, що ще в 2013 р. банк скористався своїм правом, передбаченим ст. 1048, 1050 ЦК України на дострокову вимогу всієї суми боргу визначеної кредитною угодою № 0. Аналогічну вимогу котра по своєму змісту є повідомленням про дострокове повернення кредиту було направлено і позивачу - копія вимоги за вих. № 33-11/4450 від 11.10.2013 р. долучено до матеріалів справи. Відтак від 07.12.2013 р. відповідачем АКІБ «Укрсиббанк», було визнано термін повернення кредиту таким, що настав. Тому всі права банку на предявлення позову до позивача, виходячи зі змісту правових норм на котрі здійснено посилання в первинній позовній заяві та зі змісту правової позиції ВСУ обмежені шестимісячним строком саме зі вказаної дати. Після спливу даного строку банк не вправі заявляти до поручителя будь-які вимоги. Дана обставина є додатковою підставою для застосування до правовідносин котрі виникли між позивачем та відповідачем приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Суд критично відноситься до запереченням поданого відповідачем АКІБ «Укрсиббанк» у даній справі від 22.07.2015р., адже погашення від 29.12.2014 р. та 30.01.2015р., на котрі посилається відповідач АКІБ «Укрсиббанк», відповідачем ОСОБА_3 не здійснювалися, та з пояснень наданих в судовому засіданні ОСОБА_3 вбачається, що дані погашення здійснювались примусово банком внаслідок того, що остання є його працівником та заробітня плата сплачується безпосередньо на рахунки банку, який, маючи відповідну технічну можливість, здійснив примусове списання вказаних коштів.

Щодо покликань відповідача АКІБ «Укрсиббанк» на ту обставину, що вимога від 16.12.2014 р. була отримана позивачем 23.12.2015р., то така позиція сторони не відповідає дійсним обставинам, адже останній не проживає за адресою зазначеною в даній вимозі, а саме в АДРЕСА_1. Натомість а матеріалах справи містяться документи котрі свідчать про ознайомленість банку з дійсним місцем проживання позивача, а саме с.Лішня, Дрогобицького району, урочище Граніт, 20 про яке банку було відомо, ще з 2013 р.

Крім того, слід зазначити, що на останню адресу спрямовувалась вимога за вих. № 33-11/4450 від 11.10.2013р., та дане поштове повідомлення отримане начебто уповноваженою особою ОСОБА_5, та позивач зазначив, що ніколи не уповноважував п.Акимову отримувати від його імені будь-які повідомлення, та допитана в судовому засіданні п.Акімова підтвердила вищевказані пояснення, а відтак вказані обставини в сукупності вказують на те, що вимога від 16.12.2014 р. позивачу ОСОБА_2 не направлялась та не вручалась, а відтак покликання відповідача АКІБ «Укрсиббанк» судом не приймаються.

Також суд звертає увагу на наявність підстав для припинення правовідносин поруки та договору поруки визначених ч.1 ст.559 ЦК України, а саме як вбачається із матеріалів справи №442/546/14-ц долучених судом до даної, по кредитній угоді укладалось чотири додаткових договори. Натомість з позивачем було укладено лише три, зокрема 06.08.2009р. було укладено між відповідачами дві додаткові угоди, якими внесено зміни до основного зобовязання, натомість з позивачем було укладено лише одну, яка відображала виключно умови додаткової угоди №4 до кредитного договору та не містила жодних застережень чи положень додаткової угоди №3. Сам факт укладення таких угод та їх зміст свідчить про зміну основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, а відтак дана обставина є окремою підставою для задоволення позову в силу вимог визначених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Аналізуючи викладене, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Стягненню в користь позивача підлягають також судові витрати, понесені при подачі позову до суду, а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 213, 215, 88 ЦПК України, ст.ст.251, 252, 509, 530, 559, 626, 631 ЦК України, ст..3,3, 110, 118-120 ЦПК, суд ,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати правовідносини поруки та договір поруки №203687 від 14.05.2008р. припиненими.

Стягнути солідарно з відповідачів - АКІБ «Укрсиббанк» ( к/р №0, МФО 351005, ), що знаходиться в м.Харків, проспект Московський,60 та відповідача ОСОБА_3, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_1 - в користь позивача ОСОБА_2 судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду, а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Гарасимків Л.І.