Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2016 Справа №607/2027/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») пред'явив до суду позов до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2/2008-МК від 09 січня 2008 року. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що за умовами договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 18000 доларів США строком до 08 січня 2013 року, з встановленою процентною ставкою у розмірі 15,5 % річних та зобов'язався належним чином виконувати умови кредитного договору, в тому числі повернути кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі. В подальшому додатковою угодою №1 до кредитного договору № 2/2008-МК, укладеною 03 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, кредитний договір викладено в новій редакції, згідно з яким позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 15213,21 доларів США, в термін з 09 січня 2009 року по 08 січня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,5% річних. На забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобовязався відповідати за зобовязаннями відповідача відповідно до умов кредитного договору. Оскільки відповідач ОСОБА_1, як позичальник, а відповідач ОСОБА_2, як поручитель, не виконували належним чином умов кредитного договору та договору поруки, станом на 25 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 31180,57 доларів США, що еквівалентно 746750,99 гривень, в тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту 11925,78 доларів США, що еквівалентно 285613,38 гривень, заборгованість за відсотками 9186,97 доларів США, що еквівалентно 220020,96 гривень, пеня за прострочення сплати кредиту 9962,26 доларів США, що еквівалентно 238588,57 гривень, штраф за порушення умов додаткової угоди по договору 105,56 доларів США, що еквівалентно 2528,08 гривень. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання подав заяву, відповідно до якої визнавпозовні вимоги в частині стягнення з нього основної суми кредиту, відсотків, штрафу, однак просив зменшити нараховану пеню. Розгляд справи просив проводити в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

09 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2/2008-МК (далі кредитний договір).

Відповідно до умов зазначеного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 18000 доларів США, строком по 08 січня 2013 року, зі сплатою відсотків у розмірі 15,5% річних (п. п. 1.1, 1.2., 1.3.).

Згідно з п. 4.1.1. кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок №2509 в філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ, МФО 338705 згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невідємною частиною цього договору.

Як слідує з графіка погашення кредиту, розмір щомісячного платежу за період з 08 лютого 2005 року по 10 грудня 2012 року становив 435 доларів США, а розмір останнього платежу (08 січня 2013 року) 431,72 доларів США.

Згідно з п. 6.1.2 кредитного договору позичальник зобовязаний відповідно до умов договору (графіку) повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, у випадках, передбачених договором сплатити неустойку та відшкодувати збитки.

03 грудня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1до кредитного договору № 2/2008-МК (далі додаткова угода).

Додатковою угодою встановлено, що банк надає позичальнику кредитні кошти на наступних умовах:

-сума кредиту складає 15213,21 доларів США. Щомісячна сума необхідного мінімального платежу складає 413,32 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця (п. 1.1.1.);

-строк користування кредитом встановлюється з 09 січня 2009 року по 08 січня 2014 року (включно) (п. 1.1.2.);

-відсоткова ставка за користування кредитом складає 15,5% відсотків річних по строковій заборгованості (п. 1.1.3.).

Відповідно до п.п. 3.3.5., 3.3.7., додаткової угоди позичальник зобовязаний сплачувати банку відсотки та комісії, повернути банку суму кредиту.

09 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором, до 09 січня 2009 року відповідач ОСОБА_1здійснював своєчасну оплату коштів за кредитним договором, прострочки платежів допускалися. В подальшому, до 21 січня 2011 року внесені суми були меншими, від передбачених графіком, тому зараховувались на погашення відсотків та частково на погашення основної суми кредиту, що відповідає умовам п. 6.1.3 кредитного договору. Останній платіж за кредитним договором у розмірі 102,43 доларів США ОСОБА_1здійснив 21 січня 2011 року.

З цього ж розрахунку вбачається, що відсоткова ставка за період нарахувань не змінювалась, розмір відсотків нараховано відповідно до умов кредитного договору та додаткової угоди 15,5 % річних. Заборгованість зі сплати відсотків станом на 25 листопада 2015 року складає 9186,97 доларів США, заборгованість за кредитом на зазначену дату становить 11925,78 доларів США.

Відповідно до умов п. п. 9.1, 9.2 кредитного договору у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом та строків повернення кредиту позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з умовами п. 4.3.1. додаткової угоди у разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку штраф в розмірі 0,5 % від суми невиконаного (простроченого) зобовязання за кожен випадок.

Як установлено судом, починаючи з лютого 2009 року, ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов'язань за договором, у зв'язку з чим у нього почала виникати заборгованість за кредитом та відсотками.

Як слідує з зазначеного вище розрахунку заборгованості, за період із 25 листопада 2015 року по 20 листопада 2015 року ОСОБА_1 нараховано пеню в розмірі 9962,26 доларів США, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в зазначений період. З цього ж розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 нараховано штраф за порушення умов додаткової угоди до кредитного договору в розмірі 0,5% від суми невиконаного (простроченого) зобовязання, що становить 105,56 доларів США,

З наданих сторонами доказів судом установлено, що з вимогою про дострокове стягнення усієї суми кредиту, що залишилася, на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України позивач до відповідачів не звертався, відтак строк виконання основного зобовязання, передбачений п. 1.1.2. додаткової угоди (08 січня 2014 року) не змінювався.

За вказаних обставин судом установлено, що ОСОБА_1 не виконував належним чином умов договору, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірах, підтверджених наданим позивачем розрахунком.

Разом із тим, суд не погоджується з розрахунком пені в доларах США, оскільки:

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»).

Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Щодо вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, то слід зазначити таке:

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (ч.1 ст. 553 ЦК України).

Вищезазначено, що своєчасне виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 було забезпечено договором поруки від 09 січня 2008 року, укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, до якого позивач теж заявляє позовні вимоги.

При цьому в п. 5.3 договору поруки визначено, що дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором та виконанням поручителем зобов'язань за договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи в п.24 Постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошує, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При розгляді справи № 6-53 цс 14 Верховний Суд України висловив правову позицію з приводу строку пред'явлення вимоги до поручителя, яка викладена в Постанові від 17 вересня 2014 року.

Зокрема, аналіз статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що строк виконання зобовязання за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором сплинув 08 січня 2014 року, а до суду з вимогою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише 25 лютого 2016 року, тобто з пропуском установленого ст. 559 ЦК України, шестимісячного строку, то порука ОСОБА_2 припинилася, підстави стягнення з нього заборгованості за кредитним договором відсутні.

При вирішенні позову про стягнення неустойки (пені) суд враховує клопотання ОСОБА_1 про зменшення пені, яке він обґрунтовував тим, що має незначні заробітки та має на утриманні неповнолітню дитину, про що надав суду відповідні докази на підтвердження цих обставин, зокрема довідку № 12266/19-18-13-03 від 30 березня 2016 року, видану Тернопільською ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільські області та свідоцтво про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії 1?ИД номер 055368 від 25 липня 2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Суд враховує зазначені обставини та вважає, що ці обставини мають істотне значення, тому приходить до переконання про наявність підстав для зменшення розміру неустойки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України. З урахуванням зазначених обставин суд вважає справедливим зменшити розмір пені до 7000 гривень.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов ПАТ КБ «Надра» підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 2/2008-МК від 09 січня 2008 року в розмірі 21218,31 доларів США, що еквівалентно 508162,42 гривень, в тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту 11925,78 доларів США, що еквівалентно 285613,38 гривень,заборгованість за відсотками 9186,97 доларів США, що еквівалентно 220020,96 гривень, штраф за порушення умов додаткової угоди по договору 105,56 доларів США, що еквівалентно 2528,08 гривень,а також 7000 гривень пені за прострочення сплати кредиту.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки при подачі позову позивач був звільнений від його сплати.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 192, 526, 527, 530, 533, 549, 550, 559, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 15, рахунок № 1026, МФО 300001, код ЄРДПОУ 20025456) заборгованість за кредитним договором № 2/2008-МК від 09 січня 2008 року в розмірі 21218 (двадцять одну тисячу двісті вісімнадцять) доларів США 31 цент, що еквівалентно 508162 (пятсот вісім тисяч сто шістдесят дві) гривні 42 копійки, та пеню в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в дохід держави 7727 (сім тисяч сімсот двадцять сім) гривень 44 копійки судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя