провадження № 2-о/243/779/2016
справа № 243/7838/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.М.,
заявниці ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про встановлення факту народження дитини, -
26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 15 липня 2016 року в Україні, в м. Донецьку вона народила дитину жіночої статі. Оскільки всі державні органи на території зони проведення антитерористичної операції діють незаконно, з метою реєстрації народження доньки, заявниця звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Головного територіального управління юстиції в Донецькій області. Однак, у ВДРАЦС їй було відмовлено у реєстрації народження доньки, оскільки для підтвердження факту її народження заявницею було предявлено медичний документ (медичне свідоцтво про народження дитини), форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545. Встановлення факту народження дитини заявниці необхідне для проведення державної реєстрації народження її доньки на території України, яка контролюється державними органами, та отримання свідоцтва про народження дитини встановленого державного зразка, для подальшого його використання згідно із законодавством України. У звязку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати народження доньки у встановленому законом порядку, аніж як через звернення до суду, заявниця змушена була звернутися із даною заявою та просити суд ухвалити рішення яким встановити факт народження нею дитини жіночої статі 15 липня 2016 року в Україні, у м. Донецьку, за рахунком дитина перша.
Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні просила задовольнити заявлені нею вимоги посилаючись на обставини, викладені у заяві.
Представник заінтересованої особи ВДРАЦС по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.
Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що заявниця є його дружиною. Зазначив, що дійсно 15 липня 2016 року, о 15 год. 15 хв. у м. Донецьку його дружина ОСОБА_1 народила дівчинку, вагою 3220 кг., 52 см на зріст, пологи пройшли без особливостей. Він побачив доньку наступного дня, про народження дитини його повідомила дружина по телефону.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що заявниця є її донькою. Зазначила, що дійсно 15 липня 2016 року, о 15 год. 15 хв. у м. Донецьку ОСОБА_1 народила дівчинку, вагою 3220 кг., 52 см на зріст, пологи пройшли без особливостей. Вона побачила онучку наступного дня після народження дитини.
Суд, заслухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно свідоцтва про шлюб Серія: І-НО №439140, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та заявниця ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є чоловіком та дружиною.
Відповідно медичного свідоцтва про народження №463/689, виданого 15 липня 2016 року Донецьким Клінічним територіальним обєднанням міністерства охорони здоровя, 15 липня 2016 року о 15 годині 15 хвилин, ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває у зареєстрованому шлюбі, при одноплідних пологах народила дитину жіночої статі, вагою 3 220 г., зростом 52 см., доношеною. За рахунком дитина є першою.
Згідно із даними обмінної карти пологового відділення ДОКТМО зазначено, що ОСОБА_1 у віці 26 років, 15 липня 2016 року, на 40-41 тижні вагітності народила дитину жіночої статі. За рахунком дитина перша.
Згідно із виписки з медичної карти амбулаторного хворого/історії пологів ДОКТМО зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у віці 26 років, 15 липня 2016 року, на 40-41 тижні вагітності при швидких нормальних пологах народила живу доношену дівчинку вагою 3 220 г., зростом 52 см. 18 липня 2016 року була виписана у задовільному стані під нагляд жіночої консультації із живою дитиною.
Відповідно копії історії розвитку дитини, ОСОБА_5 народилася 15 липня 2016 року.
Згідно із копією обмінної карти пологового будинку КУ ПБ 2 Іванцев», у відомостях жіночої консультації про вагітну ОСОБА_1 зазначено, що вагітність є першою, пологи першими. Перше відвідування на 10-11 тижні вагітності. Видача листка непрацездатності 22 квітня 2016 року.
Судом також досліджені результати комбінованого та біохімічного скринінгу, а також протоколи УЗД вагітної ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суду також були представлені фотокартки із зображення новонародженої дитини, а також заявниці ОСОБА_1 разом із новонародженою дитиною та чоловіком заявниці ОСОБА_2
Згідно із відмовою у проведенні державної реєстрації народження Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 3832/03.2-45 від 24 вересня 2016 року, у реєстрації народження дівчинки заявниці було відмовлено, у звязку із тим, що для підтвердження факту народження дитини був предявлений документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
За даними відповіді Словянського районного ВДРАЦС Головного територіального управляння юстиції у Донецькій області № 2089/03.2-42 від 26 вересня 2016 року, в результаті розширеного пошуку за відомостями, внесеними до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості щодо актового запису про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_4. відсутні.
Згідно із п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Відповідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Згідно із ч.1ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів.
Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.
Встановлення факту народження дитини необхідне для проведення державної реєстрації народження на території України, яка контролюється державними органами, та отримання свідоцтва про народження встановленого державного зразка, для подальшого його використання згідно із законодавством України.
До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року.
Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.
Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Та обставина, що ОСОБА_1 15 липня 2016 року народила дитину жіночої статі в Україні, у м. Донецьку знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та стверджується даними медичного свідоцтва про народження, даними обмінної карти, даними копії історії розвитку дитини, обмінної карти, фотознімками, показаннями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3.
З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні медичне свідоцтво про народження, відомості виписки з медичної карти амбулаторного хворого/історії пологів ДОКТМО, відомості обмінної карти, копії історії розвитку дитини, результати комбінованого та біохімічного скринінгу, а також протоколи УЗД вагітної ОСОБА_1, які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які у сукупності із дослідженими у судовому засіданні показаннями свідків та фотокартками дають можливість суду дійти висновку про народження ОСОБА_1 дитини за вказаних у заяві обставин.
Судом приймаються до уваги показання свідків, оскільки вони дані безпосередньо у судовому засіданні, під присягою, узгоджуються між собою та із письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні, не мають внутрішніх протиріч.
Приймаючи до уваги вказані письмові докази, суд виходить з того, що у тому становищі, в якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо народження доньки, а тому звертаючись до суду, заявниця надала всі можливі докази, які могла надати у цій ситуації.
Суд також зазначає, що медичне свідоцтво про народження, обмінна карта, відомості виписки з медичної карти амбулаторного хворого/історії пологів ДОКТМО, відомості обмінної карти, історії розвитку дитини, результати комбінованого та біохімічного скринінгу, а також протоколи УЗД вагітної ОСОБА_1 у сукупності з фотознімками, показаннями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, даними під присягою у судовому засіданні, на думку суду є належними, допустимими та достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що ОСОБА_1 дійсно народила дитину жіночої статі 15 липня 2016 року у м. Донецьку.
За змістом ч. 2 ст. 8 Конвенції з прав та основоположних свобод людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У тлумаченні поняття «невтручання органів державної влади у здійснення права до приватного і сімейного життя людини», Європейським судом з прав людини застосовується принцип пропорційності та балансу інтересів, який забезпечується зокрема накладенням на державу позитивних обовязків, властивих дієвій повазі до приватного та сімейного життя.
У вказаній конкретній справі, на думку суду, встановлення факту народження дитини, саме буде відповідати позитивному обовязку держави сприяти матері, яка знаходиться під юрисдикцією України щодо визначення статусу новонародженої дитини та самої матері. При цьому, суд зазначає, що досліджені судом докази у їх сукупності дають підстави вважати, що в даному конкретному випадку встановлення факту народження дитини має значення для охорони прав матері та прав новонародженої дитини, оскільки в такому випадку є наявною можливість визначення соціального статусу як матері так і новонародженої дитини, а також не порушує балансу інтересів суспільства та/ або держави, за яким на державу покладаються нереальні і непропорційні зобовязання.
Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125):
"Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».
Суд, виходячи з аналізу чинного законодавства, розглянувши подані заявницею документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту народження дитини, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати свідоцтво про народження її доньки, виданого державним органом України.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, ст.144 Сімейного кодексу України, ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини - задовольнити.
Встановити факт народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянкою України, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_3, 15 липня 2016 року дитини жіночої статі, вагою 3 220 г., зростом 52 см. в Україні, у м. Донецьку, за рахунком дитина перша.
Рішення відповідно ч.4 п.8 ст.257-1, ч.1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя О.В. Ільяшеви